ag 
och förbrinner med en särdeles liflighet, liknan- 
de ett slags explosion, hvaraf det förbrända 
kringkastas.  Producten af förbränningen var 
snöhvit och icke det mindsta alkalisk. Jag ha= 
de hoppats, genom förbränning af en vägd por- 
tion zirconium , komma till kunskap om zirkon- 
jordens sammansättning, och försökte derföre. 
alt i en ström af vätgas, som passerat genom 
saltsyrad kalk, upphetta zirconium till glödgning 
för att få det fullt torrt; men knappt hade jag 
fört lampan under kulan, der zirconium låg, 
förrän inuti vätgasen en del af massan afbrann 
till zirkonjord med eldphenomen, och under 
det att delar deraf kastades omkring i glaskärlet. 
Detta phenomen var alldeles oväntadt och då 
vätgasen ej höll atm. luft, syntes det svårt att 
förklara. Före denna behandling var zirconium : 
ej lösligt i kall saltsyra, efteråt upplöstes den 
oförbrända delen med utveckling af vätgas. Li- 
ka phenomen inträffade då jag försökte att i 
lufttomt rum upphetta zirconium , men barome- 
terprofvaren, som förut stod på o.12 dec. tum, 
geck dervid upp och tillkännagaf utvecklingen af 
en gas. Då försöket omgjordes så, att zirconium 
öfver qvicksilfver instängdes 1 ett krökt glasrör, 
och det stället der zirconium låg upphettades 
öfver en lampa, så skedde samma förändring af 
zirconium ; men utan eld, och en gas utveck- 
lades och fyllde röret. Denna gas befanns vid 
pröfning vara vätgas. Nu blef detta parådoxa 
phenomen klart. . | 
Det kalium som under vätgasutveckling syr- 
”sättes, då den reducerade massan öfvergjutes med 
vatten , utfäller ur en portion i öfverskott till- 
satt flusspatssyradt zirkonkali, zirkonjordshydrat, 
K, V. 4. Hand. 1824 St, II. 20 
