IOF 
efter 8 dygns digestion hade flusspatssyran icke 
npplöst det mindsta, och den sura vätskan af- 
dunstade utan allt slags lemning. Härigenom 
vanns den fördelen att kunna utdraga den ki- 
seljord, som blifvit från morteln afrifven, hvil- 
ken med lätthet af syran upplöstes. Den syra 
som. härtill användes var icke rökande, men så 
stärk att den luktade skarpt sur. Jag nämner 
"detta, emedan det väl: vore möjligtratt den högst 
concentrerade syran hade den förmågan att an= 
gripa zirkonpulvret. — Af kokning med concen. 
trerad svafvelsyra sönderdelas det väl, men svårt 
och ofullständigt, så att denna method till dess 
upplösning icke kan recommenderas. Den hufz 
vudsakliga svårigheten vid zirkons analys ligger 
i den omständigheten, att den af kolsyradt al- 
kali icke fullt kan sönderdelas i bränning, och 
, caustikt kali åter medför så många svårigheter, 
som hindra resultatets precision: det smälter, 
vattnet bortgår med kokning och pösning, mas- 
san stänker, degeln angripes, äfven då den är 
af sillfver, o, s. v. Jag försökte derföre ett an- 
nat sätt, som lyckades öfver min väntan. Det 
"glödgade och vägda zirkonpulvret blandades 
ganska noga med 3 gånger sin vigt finrifvet kol- 
syradt natron, och packades så i degeln att midt 
i lemnades en fördjupning, Massan utsattes för 
+ timmes lindrig glödgning utan att smälta sal- 
tet, Derefter afsvalades den och i fördjupnin= 
gen inlades + d. natronhydrat, hvarefter det 
åter långsamt upphettades, Natronhbydratet in 
sögs småningom i den porösa saltmassan och af- 
gaf sitt vatten, utan all pösning eller stänkning. 
Massan hölls sedan 3 timma hvitglödgande. Den 
smälta massan var efter afsvalning ofärgad och 
platinadegeln oangripen.: 'Behandlades med salt- 
