317 
så att icke fullt en procent af hydratets vigt 
vatten återstod, och sedan. då det utsattes för 
en :starkare hetta frambragtes eldphenomenet 
lika "lifligt, som innan vattnets utjagande. 0 
Att befria zirkonjorden från jernoxid är ett 
svårt problem. CuHEvreurs sätt har jag omtalat. 
Duzois och Sinveima föreskrifva att koka hydra- 
tet med oxalsyra, som löser jernoxiden med 
lemning af zirkonjorden. Jag har begagnat det 
ofvananförda sättet att fälla jorden ur dess neu- 
trala upplösning med svafvelsyradt kali, hvarvid 
jernet stadnar qvar i upplösningen. Ett”'annat 
sätt, hvaraf jag också betjent mig för analytiska 
försök, är att upplösa den fällda, jernhaltiga 
jorden i vinsyra, öfvermätta med ammoniak, 
som icke fäller någondera , och att utfälla jernet 
med hydrothyonammoniak. ”Vätskan ställes i 
täppt kärl på ett varmt ställe tills den klarnat 
och blifvit rent gul, det klara afhälles och fäll- 
ningen tages på fillrum, der den tvättas några : 
gånger med vatten blandadt med hydrothyon- 
ammoniak. Fortsättes tvättningen länge, så be- ' 
gynner det genomgående blifva grönt. Den si- 
"lade vätskan afrökes till torrhet, torra massan 
brännes och zirkonjorden återstår; kolet bort- 
brinner ganska lätt. Det svafvelbundna jernet 
förvandlas genom upplösning i kungsvatten till 
oxid, utfälles och väges. — Ännu ett annat sätt 
att få jernfri zirkonjord är, att digerera det ko- 
kade hydratet med saltsyra en stund, samt se- 
dan frånsila det upplösta, Det mesta äf zirkon« 
jorden blir olöst och upplöses sedan genom län- 
gre fortsatt digestion med syran. Prof på jor- 
dens jernfrihet är att icke ändra färg af hy- 
drothyonalkali. 
