3320 
var betänkt. — Resultatet af denna undersöks 
ning har således blifvit, att, hvad jag under namn 
af thorjord :beskrifvit, icke är annat 'än basisk 
pbosphorsyrad ytterjord, från hvilken hvarken 
caustik eller kolsyrad ammoniak förmår utdraga 
den ;phosphorsyra den innehåller, och som så- 
ledes vid fällningar med detta alkali ' behåller 
caracterer , som skilja den från den rena ytter- 
jorden, till ex. att den med svafvelsyra i öf- 
verskott ger ett kristalliseradt salt, hvars kri- 
staller af rent vatten sönderdelas och blifva ' 
mjölkhvita ogenomskinliga med behållande af sin 
form. Efteråt inser man nu lätt att då den 
svafvelsyrade ytterjorden upplöses, blir den phos- 
phorsyrade qvar. — 
F. Flusspatssyrad Wolframsyra och dess 
föreningar med saltbaser. ; 
Flusspatssyran har en ganska svag fränd- 
skap till wolframsyra. Blandar man vatten- 
haltig wolframsyra med flusspatssyra, så faller 
den sönder till en gul mjölk, som löses af myc- 
ket vatten. Den glödgade syran löses föga af 
flusspatssyra. Afdunstas lösningen i lindrig vär- 
me så får man en syrupslik gul massa, som se- 
dan spricker, förlorar syra och blir grönagtig. 
Öfvergjuten med vatten mjölkas den deraf, en 
sur massa upplöses och det mesta af syran blir 
olöst. Den innehåller likväl i detta tillstånd 
flusspatssyra, som den envist behåller, och som 
först i glödgning, i contact med en atmospher 
af ammoniak, går fullt bort. Jag har icke kun- 
nat finna att någon wolframsyra förflygtigas med 
flusspatsyran. 
Om lösningen af flusspatssyrad wolframs- 
syra mättas med en saltbasis, så uppkomma 
