las till flusspatssyradt wolframkali , men 'det er> 
hållna saltet var alldeles oförändradt. | 
—G. Flusspatssyrad Molybdensyra och dess 
föreningar med saltbaser. 
'" Molybdensyra upplöses mycket lättare och 
i större mängd af flusspatssyra än wolframsyra. 
Lösningen smakar surt och obehagligt metalliskt. - 
Under afdunstning intorrkar den till en syrups- 
tjock, gulagtig massa, som icke visar tecken till 
kristallisation, och som i värme drager åt grönt 
-eller blått. Efter intorrkning löses den ofull- 
komligt i vatten: Det olösta är likväl en för= 
ening af flusspatssyra och molybdensyra. Den: 
är till en ringa del löslig i vatten och fälles 
åter då lösningen deraf under tvättning ” faller - 
i det genomgångna surare. | 
> Äfven molybdensyrlighet förenas med flus- 
$patsyra, lösningen är färglös men blir genom 
intorkning blå och lemnar, då den återupplöses 
i vatten, ett blått pulver olöst, som också in- 
nehåller flusspatssyra. 
"Molybdenoxid upplöses icke af flusspats=- 
syra.  Öfvergjutes den dermed, så reduceras 
molybden i ögonblicket till metall och vätskan 
innehåller flusspatsyrad molybdensyra, smittad: 
af syrlighet. | 
- Flusspatssyrad molybdensyra ger med salt- 
baser egna salter, lika dem af flusspatssyrad 
wolframsyra till utseende. och sammansättning. 
Jag har förnämligast undersökt kalisaltet. För 
att erhålla det fritt från molybdensyrlighet, 
som gerna ingår med i föreningen, men ändrar 
Proportionerna, beredde jag saltet på det sätt att 
molybdensyradt kali smältes med litet salpeter, 
upplöstes i kokhett vatten, öfvermättades med 
