337 | 
jagades och det återstående upplöstes i saltsyra, 
samt afröktes derefter till torrhet.  Upplöstes 
sedan i vatten, som lemnade olöst ett mörk- 
brunt ämne, hvilket efter glödgning blef ännu 
mörkare och vägde 0.058. gr. Detta ämne lem- 
. nade, efter upplösning i saltsyra, 0.033 olöst, 
som i hänseende till sin olöslighet förhöll 
sig likt zirkonjord, och som innehöll ännu 
litet phosphorsyra. Det i syran upplösta 0.025 
var basisk phosphorsyrad jernoxid, smittad af 
phosphorsyrad kalk. Af denne synes mineralet 
hafva sin färg. Afdrages nu 0.026 + 0.058= 
0.684, från 0.482, så återstår för upplöst yt- 
terjord 0.398& gr. Då den neutrala saltsyrade 
solutionen mättades med svafvelsyradt kali, upp- 
kom, äfven efter flera dagar, ingen fällning af 
svafvelsyradt kali-cerium. Att den deri upplösta 
jorden var ytterjord, bevistes af lösningens 
sockersöta smak, äfvensom af det tröglösta, ame- 
thystfärgade salt den gaf med svafvelsyra, hvil< 
ket i värme fatiscerade och blef mjölkhvitt med 
bibehållande af sin form. 
De erhållna 1.3 gr. basisk phosphorsyrad 
blyoxid svara emot 0.238 gr. phosphorsyra. 
Mineralet hade likväl förlorat endast 0.213 gr. 
Orsaken till denna olikhet ligger deri att bly- 
fällningen äfven innehöll flusspatssyra, som har 
en större mättningscapacitet,  Emedlertid om 
man beräknar, efter tabellerna, huru mycket 
pbosphorsyra, som fordras för att gifva Y3P>? 
med 39.3 d. ytterjord, så finner man 23.1 d. 
hvaraf således följer att denna förening hufvud- 
sakligen utgöres af detta basiska salt, färgadt af 
en portion basisk phosphorsyrad jernoxid. Om 
den förmenta zirkonjorden, hvarmed jag intet 
närmare försök anställt, varit der i form afett 
