| 357 
Detta öfverskott i vigt fordrade en under- 
sökning af orsaken dertill. Antingen har basens 
eller syrans radical i försöket oxiderat sig hö- ' 
gre. För syrans var ingen sannolikhet, då. ar= 
seniksyrlighet i glödgning utjagas från baserna. - 
För att pröfva om jernet i saltet finnes till nås - 
gon del oxiduleradt upplöstes 0.46 gr. af mine-' 
-ralet i saltsyra, utan föregången glödgning, och 
lösningen blandades med en upplösning af den 
röda dubbeleyanuren af jern och kalium, hvar-' 
vid genast massan blef blå och ogenomskinlig, 
till bevis att lösningen innehöll ett jernoxidul= 
salt. Den blå fällningen ville icke skilja sig! 
från vätskan, oagtadt denna mättades med sal- 
miak. Då den lindrigt uppvärmdes kunde "den 
silas, men vätskan tog lukt af ehlor och af:blå= 
syra, till bevis att härvid mera berlinerblått 
biidat sig än det hvartill mineralets jernoxidul 
lemnat jernet. Det erhållna berlinerblå lemna-. 
de efter förbränning 0.19 gr. jernoxid, som, 
skulle svara emot 0.0733 gr. jernoxidul, eller; 
15.55 procent, hvilket tydligen är alldeles för= 
mycket. Att säkert bestämma den precisa quan= 
titeten af oxidul på. experimentel väg anser jag 
svårt, om ej omöjligt. Jemföra vi jernets quan- 
titet med arsenikens, så finna vi en atöm af 
hvardera, ty 978.43(Fe)y:1440.77(4s)=34.85z 
51.32. Beräkna vi -sedan hvilket förhållande 
emellan oxidul och oxid i en förening, såsom. 
denna, bäst öfverensstämmer med vattenhalten; 
. 
” se 
SFeAs+r2Aq, som vid analysen, på sätt den 
ofvanför är beskrifven, bör gifva Nr 
