ERT 
421 
ska, hvassa och bakåt vände. Den yttre raden 
är störst, har 10 tänder, den inre blött 8. De 
äro alla ihålige, tänderne i hvarje: rad hänga 
vid basen tillhopa som taggarne på en kam, de- 
ras ihåligheter äro fyllde med; motsvarande tap= 
par, likasom qvickan fyller hornet på boskapen. 
Äfven dessa tappar hänga vid basen tillhopa 
och kunna i sitt sammanhang aflyftas från den 
aponeurotiska utbredning, som bildar denna red- 
skaps grundlager och hvilken är en fortsättning 
af den Inre indragande muskelns sena. Emel- 
lan aponeurosen och tungans beklädning af slem- 
 hinnan ligger bakom de yttre el. bakre tandra- 
derne ännu ett litet bågformigt platt brosk. 
Så väl till sidorne som bakifrån omgifves. 
denna mot tungan svarande kropp af fållor, 
hvilka då den är indragen till största delen be- 
täcka tänderne. 
Bakom och öfver näsans öppning 1isvalget, 
ligger den stora fyrkantiga klaff, hvilkens sido- 
kanter gemenligen äro uppåt boprullade, och 
hvilkens grundlager bildas af den förut beskrifna 
gomsegels ramen (Tab. VI fig. 2 a—e.), som beklä- 
des af svalgets slemhinna. Undre sidan är fri men 
den öfre är nära fästad vid ryggsidan af sval- 
get, derigenom ' att slemhinnan här kastar sig ner 
och bildar ett slags frenulum. Om man får af den , 
högst .complicerade sammansättning, som ut- 
märker detta; partie, sluta till vigten af;dess 
function, så har man all anledning att tro, det 
dess. inflytande vid insugningen och dgglalition 
NäR, skall vara ganska betydande. - 
Vi ha i det föregående, sett den märkyärs 
liga sammansättningen af ramen, så väl som 
dess rörlighets beroende af de Slefformiga brosken. 
