6 



stötesten för dem, som utan att rådfråga den lef- 

 Tande naturen, endast hålla sig till den torka- 

 de ; ty desse inse ej vigten af den använda ka- 

 rakteren , utan tro sig haf va funnit antingen 

 bättre karakterer eller ock mellan-former , hvar- 

 efter de i förra fallet roa sig med att omstöpa 

 alla de förut uppställda arterna, och i det sednare 

 att reducera dem och förena dem med andra of- 

 ta föga närslägtade. Dock för djlika så kallade 

 mellan- eller öfvergångs-former bör man noga 

 taga sig till vara; man kan af dem så missledas , att 

 man svårligen åter hittar till rätta. Ganska ofta ut- 

 göra de analoga former af olika arter, och ganska ofta 

 äro de endast skenbara och upphöra att framstå 

 som mellanformer, så snart man lärt sig inse hvad 

 som utgör den verkliga konstanta karakteren. 

 Detta är dock oftast omöjligt att lära af några 

 få torkade exemplar, h vilka äro liksom stereo- 

 typer i jemförelse med den mångfald och rör- 

 lighet, men derjemte bestämdhet och beständig- 

 het, som röjer sig i den lef vande naturen. 

 Skulle de, h vilka omfatta satsen om mellanfor- 

 mer, konseqvent genomföra den, blefve de ofta 

 nödsakade att till ett eller få species reducera 

 stora genera; den fördel, som deraf skulle här- 

 flyta, är i sanning svår att inse. — Men det är 

 ock en omständighet, som man i fråga om dy- 

 lika mellanformer bör afse; den nemligen: hvar 

 arten har sitt centrum; der hör den studeras, ty 

 der framstår den i sin högsta utbildning, mång- 

 fald och fullkomlighet; de former, som visa sig 

 i periferien af dess utbrednings-krets, äro ofta 

 mer eller mindre degenererade och förkrympta; 

 och då tvenne närslägtade arter (t. ex. en al- 

 pinsk och en inferalpinsk) på detta sätt mötas i 

 periferien, kan det väl hända att former visa 



