sig, Inilka kunna synas något tvetydiga; men 

 icke bör man clerföre genast förena båda arter- 

 na , utan tvertom följa h vardera till inedelpunk- 

 ten för dess växtkrets för att finna de verkliga 

 konstanta karaktererna , hvarefter man af ven snart 

 upptäcker de mindre betydliga modifikationer, h vil- 

 ka dessa möjligen undergått, och blir i tillfälle att 

 hänföra h varje form till sin hufvudart. I all- 

 mänhet gäller, att man måste vara varsam vid 

 åberopandet och användandet af mellanformer, 

 samt att det är bättre i tvetydiga fall skilja 

 än förena; ty Botanikens Historia lärer, att vida 

 mindre oreda och villervalla i fråga om arter 

 uppkommit genom skiljande af former, än deri- 

 genom att man, tagande analogi och likhet för 

 identitet, förenat och under kända namn uppta- 

 git former, som i sjelfva verket ej hört dit. Äf- 

 ven Draba-slägtet äger mera än ett exempel att 

 härpå anföra. 



Då vi på slägtet Draba tillämpa, hvad nu i 

 allmänhet blifvit yttradt, visar sig nödvändigheten 

 att noga granska de karakterer, h vilka inom det- 

 ta slägte erbjuda sig, samt efterse modifikationer, 

 hvilka dessa äro underkastade, för att finna dem, 

 som äro konstanta och användbara, samt dem, vid 

 h vilkas begagnande större försigtighet bÖr äga rum. 



Rotens varaktighet lemnar ett vigtigt känne- 

 märke, i det den hos några är enårig, hos an- 

 dra mångårig; hos dessa sednare utgå från roten 

 flera eller färre längre eller kortare rotskott 

 (stolones) och stjelkar (caudices), som äro mer el- 

 ler mindre tufvade och slutas med en bladrosett, 

 h varur de blombärande stjelkarne uppstiga; de 

 enåriga arterna sakna dylika rotskott, och stjel- 

 kar och deras bladrosett, som oftast är fåbladi- 

 gare och glesare, utgår omedelbart från den punkt. 



