10 



jag funnit glatta allenast hos en påtagligen sjuk- 

 lig form. Hos Dr. VTahlenher^ii är åter den 

 enkla liåriglieten herrskancle , så att strödda stjern- 

 lika hår endast varseblif vas på mycket unga blad ; 

 stjelkar och blomskaft har jag på denna art all- 

 tid funnit glatta och ganska ofta äro äfven sjelf- 

 va bladen alldeles glatta med undantag af de 

 långa reguliert ställda kanthåren. Den enkla 

 hårigheten synes dessutom vara den herrskande 

 hos Dr. alpina och trichelkij hos hvilka de stjern- 

 lika håren nästan endast förekomma på bladen i 

 deras yngre tillstånd; och i allmänhet synes det 

 förhållandet äga rum, att den stjernlika hårig- 

 heten försvinner förr än den längre enklare, och 

 på bladens öfra yta förr än på den undra; slut- 

 ligen synes hårigheten vara konstantare på stjelk- 

 än på rosettbladen. Beträffande stjelkens hårig- 

 het, märkes, att denna vanligen är ymnigast mot 

 basen, så att den upptill icke sällan alldeles för- 

 svinner (t. ex. hos Dr. läxa ^ scandinavica _, 

 verna och, ehuru mera sällan, Dr. lurtet); hos 

 några arter {Dr. iucana ^ alpina och äfven Dr. 

 trichella) är den deremot tätast upptill; hos en 

 och samma art varierar den betydligt med hän- 

 seende till längden, så att den stundom är län- 

 gre, stundom kortare än stjelkens diameter; ena- 

 handa förhållande äger rum i fråga om håren på 

 fruktskaften. Dr. nivalis har dock alltid och 

 Dr. scandinavica oftast håren kortare än stjel- 

 kens och fruktskaftets diameter. Stjelkens be- 

 skaffenhet erbjuder för artbestämningen en inga- 

 lunda förkastlig karakter, i det att den normala 

 är antingen utan blad (scapus) eller bladig (cau- 

 lis). Det förra äger rum hos Dr. verna ^ alpina ^ 

 trichella och nivalis ; Dr. Walenbergii och scaji- 

 dimivica hafva oftast enbladig stjeJk, Dr. läxa 



