11 



en- eller få-bladig; de öfriga mångbladig; men 

 liksom bladens antal bos dessa sista varierar 

 {Dr. liirta bar stundom blott ett, bögst sällan 

 liera än 6, Dr. mcana oftast många, stundom 

 allenast 2 eller 3 blad), så bänder det någon 

 gång, att de förstnämda bafva 1 eller 2 blad 

 på stängeln, men som dessa då nästan alltid baf- 

 ya en blomma i blad vecket, kunna de betraktas 

 som bracteer, eller, kanske bättre, blomskaftet 

 anses som en förkrympt gren, som dock ej så 

 sällan, särdeles bos Dr. alpbui^ verkligen utväxer. 

 Hos Dr. Walilenher^ii saknas icke så sällan stän- 

 gelbladet, b vilket ock någon gång inträffar på 

 Dr. Scandinavica. Ju fåbladigare stänglarne äro, 

 desto mindre greniga äro de ock; der före äro 

 äfven Dr. incana, niuralis ocb nemorosa de en- 

 da Skandinaviska arter, som kunna sägas vara 

 normalt greniga, eburu de äfven ofta träffas utan 

 någon enda gren. — Blomklasen, som i allmän- 

 bet till en början är ganska kort, förlänges ha- 

 stigt, så att den slutligen, fruktbärande, blir lika 

 lång som den of riga delen af stjelken; bos Dr, 

 IcLxa och liirta är den nästan alltid, bos Dr. 

 incana ocb alpina ofta i toppen lutande; bos de 

 öfriga nästan alltid upprätt. Blomfoderbladen er- 

 bjuda nästan inga karakterer, ty de äro bos alla 

 arterna i det närmaste fullkomligt lika; de vari- 

 era ofta bos en ocb samma art glatta och hå- 

 riga. Blommorna skilja sig hos olika arter till 

 färg och storlek. Färgens olikhet utgör förnäm- 

 sta karakteren för Decandollska sektionerna Chry- 

 sodraha och Leucodraba^ en karakter, b varpå jag 

 dock anser, att icke så mj^cken vigt bör läggas; 

 ty dels upptagas i andra afdelningar (t. ex. Dra- 

 belke) både hvit- och gul-blommiga arter, dels 

 blekna de gula blommorna (t. ex. hos Dr, cdpina) , 



