12 



så att de blifva nästan hvita och, om man alle- 

 nast ser på färgen, svårligen kunna skiljas från 

 blommorna hos Dr. hirta; dels har slutligen 

 De Candolle sjelf bland Chrysodrabce upptagit den 

 hvitblommiga Dr. nivalis Lilj. [Dr, muricella 

 Waiilenb.). Bland de Skandinaviska arterna haf- 

 va Dr. alpina och nemorosa gula. Dr. hirta 

 hvita, stötande i gult (blekt svafvelfärgade). Dr. 

 incana snöhvita, och de Öfriga mera mjölkhvita 

 blommor; dessa sistnämde blifva under vårdslös 

 torkning ofta något stötande i gult, dock minst 

 Dr. läxa och scandinavica. Med hänseende till 

 blommornas storlek äger följande progression rum 

 från de större till de mindre: Dr. alpina j, hirta j 

 incana^ läxa, scandinavica _, verna^ Wahlenher- 

 gii, trichella^, nivalis :, muralis och nemorosa. 

 Särdeles hos den förstnämda varierar storleken 

 temligen betydligt; i mindre grad hos de öfriga; 

 men man bör akta sig för att bedömma storleken 

 efter illa torkade eller alltför mogna exemplar, 

 emedan kronbladen på dem äro hopskrumpna och 

 således synas mindre, än de verkligen äro. Be- 

 träffande formen äro de i allmänhet omvändt- 

 äggrunda eller aflånga, nedtill utdragna till en 

 kortare eller längre klo, i spetsen urnupna, in- 

 tryckta eller stundom alldeles hela; hos Dr. ver- 

 na tvåklufna, h vadan man ansett den som typ 

 för ett eget slägte Erophila. Ståndarne äro 6 utom 

 hos Dr. muralis ^ der de 2 kortare saknas; de längre 

 äro vanligen af fodrets längd, stundom längre. 

 Fruktskaftets riktning lemnar temligen goda och 

 konstanta karakterer; hos några arter {Dr. laxa^ 

 incana) är det tilltryckt-upprät; hos andra {Dr. 

 scandinavica j, trichella^ hirta ^ alpina ^ iVahlen- 

 bergiij, nivalis j, vernd) mer eller mindre utstå- 

 ende, så att det med stjelken bildar en spetsig 



