io3 



talk jord, livaraf den ur det talkjordrikare vattnet 

 kunnat vara åtföljd. Den vägde nu efter tork- 

 ning och giödgning o.oo4 gr. Dess färg drog i 

 brungalt, för blåsrör kunde, medelst det vanliga 

 prof vet med borsyra och jern, intet tillförlitligt 

 tecken till fosforsyra upptäckas, deremot visade 

 blåsrörs-reaktionerna med andra flusser närvaro 

 af jern, mangan och, till min stora förundran, 

 af tenn. 



Af 200 gr. salt, torkadt vid +100^, som 

 upplöstes i vatten, återstod en betydlig qvantitet 

 olöst, som upplöstes i saltsyra, silades, blandades 

 med en lösning af salmiak och öfvermättades lin- 

 drigt med ammoniak, hvarvid en alldeles dylik 

 fällning erhölls, men som nu vägde o.o54 gr. 

 och gaf tillfälle till en utförligare undersökning. 

 Den smältes med kolsyradt natron, som sedan 

 utdrogs med vatten. I lösningen fanns h varken fos- 

 forsyra eller lerjord utan endast kiselsyra förenad 

 med natronet. Hvad natronet ej löst, gaf intet 

 spår af fosforsyra i blåsrörs prof. Det löstes i 

 saltsyra och gelatinerade, afsilades från kiselsy- 

 ran och i lösningen inleddes en ström af väte- 

 svafla, som gaf en smutsgul fällning, hvilken 

 för blåsrör visade sig kopparhaltig och gaf i re- 

 duktionsprof stora tennkulor. Närvaro af tenn 

 och koppar i en saltmassa, som förmodligen blif- 

 vit inkokad till torrhet i förtent kopparkärl, 

 innebär i sig sjelft ingettting förvånande; men vi 

 hafva sett, att äfven den ur sjelfva vattnet ome- 

 delbart erhållna fällningen också visade tennhalt. 

 Yi skola der till längre ned återkomma. 



Den med vätesvafla fällda lösningen visade 

 sig innehålla jernoxidul, smittad af manganoxidul. 



Af det föregående följer således, att vattnet 

 icke innehåller hvarken fosforsyrad kalkjord eller 



