104 



fosforsyrad lerjord i någon sådan qvanlitet, som 

 på detta sätt kunnat göra sig märkbar, och för- 

 anleder den förmodan, alt hvad man ansett för fos- 

 forsyrad kalk och fosforsyrad lerjord icke varit an- 

 nat än blandningen af jernoxid med tennoxid m. fl. 

 Källsyra. Vattnets gula färg tyder på en 

 halt af källsyra. En måtlflaska af vattnet blan- 

 dades med litet ättiksyra, för att i upplösning 

 qvarhålla den talk jord vattnet håller i form af 

 tväfaldt kolsyrad, och försattes derefter med en 

 lösning af neutral ättiksyrad kopparoxid, hvaraf vät- 

 skan föga grumlades och blef gulgrön. Ställd i 

 några timmars värme, vid emellan +5o^ och 60°, 

 afsatte den stora hvitgröna kåfvor af källsyrad 

 kopparoxid, som togos på ett vägt filtrum och 

 efter torkning vid +100^ i en ström af +100^ 

 varm, vattenfri luft, vägde o. 10 gr. Svafvel- 

 bundet väte afskilde derur källsyra; dock litet 

 smittad af svafvelsyra, genom tillika fälld basisk 

 svafvelsyrad kopparoxid. Det silade vattnet grum- 

 lades efter hand och afsatte basisk svafvelsyrad 

 kopparoxid, dock ej fullt fri från källsyra; men 

 alla försök, att deri bestämma den sednares myc- 

 kenhet slogo felt. Då vid vigten den yttersta 

 precision, i afseende på bestämmandet af källsy- 

 rans qvantitet, icke syntes mig motsvara det ar- 

 bete som derlill fordras och de svårigheter som 

 dervid måste öfvervinnas, så ansåg jag beräk- 

 ningen af källsyrans qvantitet från <\QVi vägda 

 kopparfällningen gifva en, för ändamålet med den- 

 na analys tillräcklig approximation. Om då käll- 

 syrans atomvigt efter mina äldre bestämmanden 

 är 1333.4 och kopparsaltet innehåller i at. kri- 

 stallvatten, så har det innehållit 0.0687 gr. käll- 

 syra, h vilket ger 0.1066 på 1000 d. vatten. 



