109 



äfven efter flera dagars lindring digestion intet 

 spår till oklarliet. 



I 20 gram mer i vattenbad torrliadt Saidschiit- 

 zer-salt, svarande emot så nära 4ooo grammer 

 vatten, upplöst i vatten, försattes förut med litet 

 saltsyra och sedan med palladiumsaltet, hvaraf 

 lösningen färgade sig djupt brun och efter 6 tim- 

 mars digestion, hade afsatt svartbruna kåfvor 

 och betydligen ljusnat till färgen. Den silades 

 efter afsvalning genom vägdt filtrum, gick gul ige- 

 nom och lemnade på filtrum ett svart ämne, som 

 vid +100° torkadt i en ström af vattenfri luft, 

 vägde 0.027 gr. Att igenkänna iodpalladium är 

 lätt, när det kan tagas från filtrum och glödgas 

 i ett tillblåst glasrör, hvarvid palladium återstäl- 

 les, och ioden, igenkänlig på gasens färg, subli- 

 meras; men denna fällning var fastväxt vid pap- 

 peret, såsom en pålagd färg. Likväl då man 

 lät papperet glimma i kanten, kändes tydligt iod- 

 gasens lukt, och dess färg, ehuru maskerad af 

 pappersröken, kunde dock urskiljas. Fällningen 

 var alltså iodpalladium, svarande emot 0.019 gr. 

 iod, som gör 0,00475 per mille, eller icke fullt 

 5 milliondelar af vattnets vigt. 



Fluor. Då en större qvantitet af det tor- 

 kade saltet i platinakärl öfvergöts med koncen- 

 trerad svafvelsvra, utvecklades kolsyregas jemte 

 en blandning af chlor och salpetersyrlighet, och 

 då blandningen sedan betäcktes med en glasskifva 

 och digererades på sandkapell, visade sig på den 

 öfver kärlet liggande delen, svaga men ganska 

 bestämda, spår till glasets anfrätning, så att vatt- 

 net innehåller äfven ett ringa spår af denna salt- 

 bildare, hvars qvantitet jag icke försökt att be- 

 stämma. 



