1 1 1 



tet koboltsalt, till bevis att det härrört från ett 

 spår ej afskild talk jord. 



Den vattenfria alkohol, bvarmed de alkahska 

 cblorurerna varit extraherade, intorkades och åter 

 upplöstes i vatten, sönderdelades med kolsj^radt 

 natron i lång kokning, b varefter lösningen un- 

 derkastades det anförda prof vet med fosforsyradt 

 natron. Dervid. blef en något större återstod , 

 men som äfvenledes i blåsrörsprofven förhöll sig 

 såsom fosforsyrad talkjord, så att om lithion skul- 

 le i vattnet innehållas, det är så litet att det 

 icke kan med denna reaktionsmetod framtagas. 



Ammoniak. Om det intorkade saltet af Said- 

 schiitzer-vattnet blandas med mycket kaustikt kali, 

 så att alla talkjordssalter deraf sönderdelas, så 

 kännes likväl ingen ammoniaklukt, men om en i 

 salpetersyra doppad glaspropp närmas derintill, 

 så visar sig tydlig rök af ammoniak-ångor. En 

 måttflaska af vattnet distillerades med öfverskju- 

 tande kalihydrat och det öfvergående upptogs i 

 ett förlag, som böU litet saltsyra, b vilken, efler 

 afdistillering af J- af vattnet, afdunstades i vat- 

 tenbad och lemnade en ringa återstod, som dock 

 tydligen innehöll chlorkalium. Den blandades 

 med platinachlorid, intorkades ånyo och utdrogs 

 med alkohol, som lemnade litet gult kornigt salt. 

 Då detta sedan upphettades till den temperatur 

 hvari platinasalmiak sönderdelas, men som full- 

 komligt uthålles utan förändring af kaliumsaltet, 

 så sönderdelades den förra och det sednare kunde 

 sedan utlakas med vatten. Dervid återstod 0,008 5 

 gr. met. platina, utvisande ett ytterst ringa spår 

 af ett ammoniaksalt i detta vatten. 



KalkjorcL En måttflaska vatten försattes med 

 saltsyra till den kolsyrade talkjord ens mättning 

 och blandades med en lösning af salmiak, till 



