114 



Alt vattnet icke frilles af vätesvafla innan 

 fri syra tillkominit, härrör deraf, att tenn- 

 svafladt svafvelmagnesium bildas och håller sig 

 upplöst. 



Om den uppgift är riktig, att dessa vatlen 

 samlas i jordlager, som utgöras af vittrade vol- 

 kaniska bergarter, så torde den kopparhaltiga 

 tennoxidens närvaro i det talksaltshalliga vatt- 

 net kunna förklaras; ty olivin, som är ett talk- 

 jordssilikat, innehåller ett spår af kopparhaltig 

 tennoxid. Då den lemnat sin talkjord åt en 

 svafvelsyrehaltig vätska, har tennoxidens förening 

 med talkjord löst sig i vätskan. 



Satsen i finskor na. 



Tre flaskor, som innehållit tillsammans 4^00 

 grammer vatten (eller precisare 4494 g"^*)» skölj- 

 des väl med distilleradt vatten, som sedan sila- 

 des, så att hvad som lossnat stadnade på filtrum, 

 h varefter det qvarsladnade aflöstes med saltsyra, 

 hvilken sedan silades genom samma filtrum. Lös- 

 ningen afdunstades i vattenbad till torrhet, åter- 

 stoden upplöstes i saltsyrehaltigt vatten och si- 

 lades åter genom det förutnämda fdtrum, som 

 nu upptog satsens halt af kiselsyra, hvilken glöd- 

 gad, vägde o.ocy. Ur den med salmiak försatta 

 lösningen fällde ammoniak en h vitgul oxid, som 

 i torkning blef brun och i bränning svart. Den 

 vägde o.oo3 gr. För blåsrör blef den grön med 

 kolsyradt nalron, och reducerad ur detta på kol, 

 lemnade den ymnigt metallflittror, af hvilka en 

 del, som var jern, kunde borttagas med spetsen 

 af en magnetiseiad knif, och en annan del, som 

 var tenn, icke det ringaste lydde magneten. 



Ur den med ammoniak fällda vätskan er- 

 hölls med oxalsyrad ammoniak o.oo3 gr. man- 



