116 



ke mer än som fordrades all göra talkjorden lös- 

 1ig i vattnet, i form af bikarbonat , emedan ett 

 öfVerskott deröfver hade förhindrat afsättningen 

 af kalkjord och talkjord på ghisels insida. 



För att bestämma huru mycket kolsyrad 

 talkjord vattnet innehåller, afdunstades det van- 

 liga måttet i vattenbad till torrhet. Saltet ut- 

 drogs med vatten, lösningen frånsilades och det 

 olösta tvättades, till dess endast gips och kolsy- 

 rad talkjord återstodo. Gipsens fullkomliga ut- 

 tvättning skulle hafva förorsakat en för mycket 

 betydlig minskning i talkjorden. Den tvättade 

 återstoden vägde glödgad 0.267. Den löstes i 

 saltsyra och intorkades, h varefter saltsyreblan- 

 dadt vatten påslogs, som lemnade o.oo3 gr. ki- 

 selsyra olöst. Lösningen fälldes med chlorbari- 

 um, som gaf o.io5 gr. svafvelsjnad baryt, sva- 

 rande emot 0.062 gr. gips. Talkjorden hade så- 

 ledes utgjort 0.202 eller svarat emot 0.41814 

 vattenfri kolsyrad talkjord, hvilket utgör 0.649 18 

 pro mille, och utmärker en qvantitet kolsyra 

 0.33557 hvari det neutrala saltet varit upplöst. 



Det ofvanföre anförda resultatet är rent 

 empiriskt och utvisar icke hvilka salter vattnet 

 häller upplösta. Från en teoretisk synpunkt är 

 det lätt att bestämma, att vattnet måste innehål- 

 la föreningar af svafvelsyra och salpetersyra med 

 alla baserna, samt af chlor med alla basernas 

 radikaler; men de relativa qvantiteterna kunna 

 ej beräknas, emedan grunderna för en sådan be- 

 räkning saknas. Den relativa delningen beror 

 nemligen på dels den relativa frändskapsgraden, 

 och dels den relativa qvantitet hvari de äro blan- 

 dade. Af dessa tvenne utgör den förra det huf- 

 vudsakligaste elementet och är ej med någon så- 

 dan säkerhet känd, att den skulle ens med en 



