191 



vägde 1,120 g ram mer. Dessa innehöUo gång- 

 art, hvars qvantitet på det sätt bestämdes, att 

 ett annat prof af samma pulveriserade stufT lö- 

 stes i saltsyra, då jag fann gångarten utgöra 0,027, 

 h vadan den svafvelsyrade blyoxidens qvantitet 

 är 1,093 gram mer. 



Den från den svafvelsyrade blyoxiden afsi- 

 lade vätskan fälldes med svafvelbunden vätgas; 

 fällningen togs på filtrmii, tvättades med vatten, 

 försatt med vätes vafladt svafvelammonium, och 

 det e^enomoåns^na afdunstades. Som vätskan var 

 sur fälldes icke jernet. 



Den med svafvelbunden vätgas erhållna fäll- 

 ningen löstes i saltsyrefri salpetersyra, h varefter 

 lösningen försattes med kolsyrad ammoniak i lin- 

 drigt öfverskott. Efter ett dygns svag digestion, 

 togs den fällda kolsyrade vismutoxiden på filt- 

 rum och tvättades. Den hade en ringa dragning 

 åt grönt, h vårföre den ånyo upplöstes i salpeter- 

 syra och fälldes med kolsyrad ammoniak såsom 

 förut. -Nu var fällningen fullkomligt hvit; men 

 då jag sedermera undersökte huru mycket kop- 

 paroxid åtföljt vdsmutoxiden , fann jag dess qvan- 

 titet så ringa att densamma, vid en vanlig analys, 

 kan utan särdeles fel öfverses. Det lyckas icke 

 att med en lösnins^ af kolsvrad ammoniak ut- 

 draga kopparoxiden. "\^ismutoxiden vägde efter 

 glödgning 0,560 gra mm. 



Den från vismutoxiden afsilade vätskan af- 

 dunstades till ringare volum och fälldes med svaf- 

 velbunden vätgas för att slippa en hop ammoni- 

 aksalter. Den fällda svafvelkopparn tvättades 

 med vatten, försatt med vätesvafladt svafvelam- 

 monium, och förvandlades på kända vägar till 

 oxid, som efter glödgning vägde 0,02 gramm. 



