196 



öfverlenina lesullaLerna af do uiiclei sökningar, 

 jag genom dess godhet varit i tillfälle att an- 

 ställa. 



Af de tre fossila exemplar, som jag nu har 

 för mig, är det Skånska, i anseende till rygg- 

 skölden, ej blott det minst ofullständiga, utan 

 äfven det som i den mjuka torfjorden bäst bibe- 

 hållit sin naturliga form. Jag skall der före först 

 beskrifva detta, och sedan dermed jemföra de 

 öfriga. 



Ryggskölden {Tah, /. fi^. /.) är 8| t. lång, 

 5| t. bred och nära 3 t. hög. Sedd ofvanifrån är den 

 oval, med främre ändan nästan tvär och bakre 

 mer afrundad; bräddarna mest utstående vid 

 bakre fjerdedelen och rj^ggsidorna mest kuUriga 

 vid midten; sjelfva ryggen nästan platt och en- 

 dast på 4:de ryggplåten försedd med ett obetyd- 

 ligt spår till köl. Denna sköld är nemligen teck- 

 nad med djupa f^n^or mellan de hornplåtar, med 

 b vilka den varit betäckt och som visa, att dessa 

 varit, utom marginalplä tärna, följande: l:o längs 

 ryggen 5, af h vilka den främste, som är längst 

 af alla, bildar en aflång fyrkant, mycket breda- 

 re framtill än bak ti 11; derefter följa 3 sexhör ni- 

 ga, mer breda än långa och på den bakersta af 

 dessa ett spår efter köl; den sista är femhörnig 

 och mycket mer bred än lång. På h vardera 

 ryggsidan äro fåror efter 4 plåtar af h vilka den 

 främsta varit bredast och trekantig, de två föl- 

 jande aflångt fyrkantiga nästan jembreda; den 

 bakerste kortast och femkantig. Marginalplåtarna 

 (hornbeklädnaden) hafva varit 1 udda framtill, 

 mycket liten, smal och jembred, och dessutom 

 12 på h vardera sidan. 



Sedd från sidan bildar äfven konturen en 

 måttligt bågböjd linea, den undra snarare en mycket 



