265 



aunexkvrka iiiinu }i()L;ic upp i dalen, och jag 

 sag några små harrtiiid ])Iand xVspar ännu vester 

 pni Opdaj, h vilken gåixl är den öfversta mot 

 Fi!ef]eld. Redan bäraf sjaies det vara skäl att 

 antaga, att den hardt nära fullkomliga brist pä 

 Gran och Fur, som äger rum vester om Qvanis- 

 klev, under det dessa trädslag äro allmänna öster 

 om densamuia, ingalunda far anses bafva sin 

 grund i Vangs böjd of ver bafvet (denna utgör 

 allenast något öfver 1500 fot), utan bör sökas i 

 lokala omständigbeter; säkerligen bar bär for- 

 domdags varit stor barrskog, men b vilken bär, 

 liksom vi se pä så många andra slällen i Norrige, 

 blifvit på oförsigtigt säU nedhuggen, så att de 

 uppväxande plantorna blifvit beiöfvade allt skydd 

 mot de starka vindar, soui berrska i denna fjäll- 

 omslutna dal, b varaf blifvit en följd, att de icke 

 längre kunnat trifvas, och all barrskog smånin- 

 gom försvunnit. Längre fram blir jag i tillfälle 

 omnämna, buruledes i Smeddalen uppe på File- 

 fjeld ännu uppgräfvas ur jorden rötter och tem- 

 ligen tjocka stajumar af Furu, b vilket trädslag 

 Dumera alldeles icke växer derstädes. Detta tyc- 

 kes ock vitsoida sanningen af det påståendet, att 

 klimatet numera bllfvät båidare än det foidom 

 varit; och som ett ytterligare skäl härföre, kan 

 ]ag ej undgå omnämna den omständigheien, att 

 den sydost om Gi indfjeldet kring Helinsjöen be- 

 lägna, under namn af Helestrand kända, trak- 

 ten, som nu icke kan begagnas till annat än 

 sätermark, enligt siigen före den "sorte död" 

 (digerdöden) varit så bebodd, att den utgjort 

 ett annex under Vang, och skall spår af den 

 fordom der vai ande kyrkan ännu fjiefmnas (se 

 härom Naoianns Bej^träge zur Keantniss Nor- 

 >vegens 2 p. 26 & 27). Efter som jag här kom^ 



