269 



Denna sLracLa uLgöres af eii vild ödslig fjäll- 

 plala, hvaipa höja sig en mängd större och min- 

 dre toppai", sinsenielhni alskilda genom mer eller 

 niiiuhe betydliga fördjupningar, i h vilka nästan 

 alllid smärre fjällsjöar äro belägna. Bland dessa 

 insänkninc>ar äi- Smeddalen i alla hänseenden 

 den mest anmärkningsvärda; den utgör, såsom 

 jag redan antydt, en ("ortsätlning af Utravandets 

 bassin och bildar dei igenom ett pass, som från 

 öster till vester genomskär hela fjällmassan och 

 sålunda |)å detta håll erbjudei* den bästa kom- 

 mnnikationsväg jiieilan östliga och vestliga de- 

 jarne af Norrige, eller, n)ed andra ord, mellan 

 Agei-shns och Bergens i så många hänseenden 

 olika Stift; ock^å har säkerligen i fordna tider 

 hela detta pass varit häitiil begagnadt, h varom 

 åtskilliga företeelser tvekas vittna; men då man 

 på ITQO-lalet öi^ver Fiiefjeld anlade en god kör- 

 väg, lät nicHi denna, besynnerligt nog, icke följa 

 den af natmen likscjm utstakade riktningen ge- 

 nom Smeddalen, utan förlade den upp på sjelfva 

 fjället, hvarest den ungefär midt emellan Ny- 

 sluen och iMaiistuen stiger till en höjd af nära 

 4000 renl. fot upp emot snögränsen, h va ra få ter 

 blir den följd, att den icke så sällan om vintern 

 är alldeles oframkomlig, för att ej tala om de 

 långa och besvärliga backar, som särdeles på 

 sluttningen åt Maiistuen på den förekomma. Nu 

 har man ändtiigen beslutat, att i stället för- 

 lägga densamma ned i Smeddalen längs de här 

 varande sjöarne och åarne, och under mitt be- 

 sök på Fiiefjeld var man just sysselsatt med 

 denna väganläggning, hvaraf mera än hälften 

 var fullbordad. Under detta vägarbete har man 

 nästan allestädes i Smeddalen uppgräft rötter, 

 qvistar och stammar af furuträd, liksom man 



