279 



^aste i Noirige. De 5 första milen reser man till 

 sjös, först genom en del af Sognfjorden och der- 

 efter genom Urlands- och Naeröfjordarne, som 

 utgöra grenar af den förra. — Den innersta de- 

 len af Sognfjorden är, alldeles som Leirdalen, 

 omgifven af höga, branta, kala fjäll, på h vilkas 

 sidor och afsatser man endast ser spridda Furar. 

 Vid Vindedalen öppnar sig fjorden något mera, 

 och snart visar sig på norra sidan vid Fodnäs 

 öppningen af den under namnet Lysterfjorden 

 kända långa gren, som sträcker sig upp mot 

 Fortun. Här skådar man äfven det vackra skog- 

 omgifna Kopanger, beläget vid en annan vik. 

 Vid Refsnäs böjer fjorden något mera åt sydvest 

 och här begynner äfven Furen blifva allmännare, 

 ehuru omgifningarne dock i allmänhet bibehålla 

 samma karakter som förut. Nära Frönningen, 

 som har rätt vacker belägenhet, öppnar sig Ur- 

 landsfjorden, som går från norr rakt mot söder 

 och är vida smalare, samt har ännu brantare 

 och vildare stränder än hufvudfjorden; de ut- 

 göra ej annat än fjällmassor, utför h vilka en 

 mängd bäckar nedstörta, stundom i nästan lod- 

 rätt f-dl, under det topparne äro klädda med 

 spridda snöfläckar; men ännu trängre och vil- 

 dare är Naeröfjorden , som sträckande sig åt syd- 

 vest utgör en gren af den föregående; dock ser 

 man vid dess stränder några gårdar inneslutna 

 af fjorden på ena och fjäll på öfriga sidor. Vid 

 Gudvang, innerst i sistnämde fjord, stiger man 

 åter i land, och beträder Nterödalen, genom 

 h vilken vägen fortgår härifrån till Stalheim; den- 

 na har mycken likhet med den inre deleu af 

 Leirdalen, men är ännu dj^strare och enformi- 

 gare; de höga branta fjällväggarne, , som upptill 

 jemte topparne äro nästan stålgiå och liksom 



