280 



polenide snmt beröfvatle all vegelalion, nalkas 

 pa de flesta slälleii Sii nära intill li varandra, att 

 vägen och den brusande elfven endast lemna en 

 smal jordremsa öfrig, hvilken, på de ställen, 

 der den ej är betäckt af sand och grus, utgöran- 

 de lemningar af de här mycket vanliga laviner- 

 na och stenskreden, är bevuxen af gles skog af 

 Alnus incana y hvaribland på ett par ställen en 

 riklig mängd af ScLvifraga aizoides visade sig. 

 Bland de omgifvande bergen utmärker sig främst 

 Jordalsnuten, så väl genom sin höjd, som sin 

 koniska form. — Snart ändrar sig dock den 

 ödsliga trakten; på en lång och brant backe, 

 uppstiger man till skjuts-stationen Stalheim, och 

 härunder njuter man flera imposanta vuer, h var- 

 till de två herrliga vattenfall, som på livar sin 

 sida om vägen tätt utmed h varandra nedstörta 

 i djupet, i synnerhet bidraga. Man har nu lem- 

 nat Sogn och inträdt i Voss, som åtminstone 

 längs vägen erbjuder en mycket mildare karak- 

 ter, liksom äfven invånarne syntes vaia lifligare 

 och meia storväxta än i Leirdal och Valders. 

 Sjelfva Yossevangen har en skön belägenhet bred- 

 vid det temligen betydliga Vossevandet, som är 

 omgifvet af bördiga åkrar, vackra gårdar och 

 storväxt skog, Öfver hvilken fjället Graasiden i 

 V. och S. V. höjer sin långsträckta rygg, som 

 ännu var betäckt med betydliga snömassor. Ti- 

 den tillät mig icke att taga mera än en allmän 

 öfversigt af vegetationens förhållande. Prof. Blytt 

 har äfven redan lemnat en Förteckning öfver de 

 Växter han funnit i Voss (se Magazin for Nat. 

 Vid. Anden R^kkes 2:t. Bind p. 41 följ.); vid 

 denna har jag ej något att tillägga, utom Slnapis 

 alha , som kring Vossevangen på flera ställen 

 visade sig såsom ett allmänt ogräs. 



