288 



höga branta fjäll, som öfverst äro kala och nak- 

 na (oberäknade de ej obetydliga snömassor, som 

 öfvertäckte dem), men nedtill bevuxna af Fur, 

 Björk, Asp och Hvit-Al; på de ställen, der den 

 något vidgar sig, äro gårdarne belägna, som öf- 

 verallt voro bebygda med små hus, och omgifna 

 af föga betydliga korn- och pota tes-åkrar. Kyr- 

 kan och prestgården äro äfven små och obetyd- 

 liga, och detta pastorat, som allenast utgöres af 

 en socken, är ett bland de minsta och sämsta i 

 södra och medlersta Norrige. Sägnen berättar, 

 att under digerdöden utdog hela befolkningen 

 utom en flicka, som slutligen anträffades i nä- 

 stan vildt tillstånd, h vadan hon blef kallad Ri- 

 pan; och det tillägges, att man ej vetat hvar 

 kyrkan fanns förr än en skytt, då han sköt efter 

 en fågel, fick höra kulan träffa något, som klin- 

 gade, och detta befanns vara ringklockan — 

 dock detta sista tillägg har jag hört berättas 

 äfven om andra kyrkor. Dalen är emedlertid en 

 af de mest trista och ensliga man kan föreställa 

 sig; inbyggarne lefva nästan alldeles isolerade; 

 ty sjelfva göra de icke några utfärder och icke 

 heller se de några andra främmande, än dem, 

 som ditlockats af begäret att bese den stora 

 mycket omtalade Justedals-glacieren. Det var 

 denna, som äfven föranlåtit mig att välja denna 

 väg och jag skyndade derföre att besöka den- 

 samma, h vilken i sjelfva verket utgör en bland 

 Norriges märkvärdigheter. I detta ändamål be- 

 gaf jag mig d. 15 Aug. till den 1 mil från prest- 

 gården belägna Nigaardsbräen. Vägen förde ge- 

 nom en tättbevuxen tallmo längs den pä flera 

 ställen genom bergen till en smal ränna sain- 

 manprässade elfven, samt äfven den bi-elf, som 

 genomströmmar Krondalen, i hvars innersta del 



Bessät- 



