290 



Från Justedalen tog jag vägen åt Loen i 

 Gudbrandsdalen. Från Justedalens pi estgård till 

 Loms räl^nar man 11 mil. Man passerar foibi 

 Nigaardsbräen och derefter förbi Faaberg, den 

 Öfversta gården i Justedal. Man följer Storelven 

 genom Maelvirs- och Stor-dalarne, af h vilka den 

 sednare egentligen blott utgör en fortsättning 

 af den förra; ju högre man kommer, desto trängre 

 blir dalen och ödsligare omgifningarne; glacie- 

 ren, som uppfyller fjällplatåen , framskimrar fle- 

 restädes på fjällkanten, och märken af de här 

 ofta inträffande lavinerna förekomma nästan öf- 

 verallt i dalen; snart skådar man den väldiga 

 arm af glacieren, som under namn af Faaberg- 

 säter-hräen nedskjuter genom en smal tvärdal 

 och som enligt berättelse fordom gått tvert öf- 

 ver elfven, hvaraf äfven märken syntes, der den 

 smala sätervägen framgick. Något längre upp 

 gör dalen en liten böjning, och här framstå på 

 en gång Trangedals- eller Stegeholts-biäen och 

 Lodalsbräen, båda på vestra sidan om Storelven 

 (liksom öfriga förutnämda glacierer). Den förra 

 syntes slutta mycket brant, h varemot den sed- 

 nare var ganska långsluttande samt öfvertäckt 

 af jord och grus. Midt i den tvärdal eller rät- 

 tare skar, h varigenom den nedtränger, skådar 

 man den väldiga Lodalskaaben höja sitt svarta 

 hufvud ur den hvita snömassa, som omgifver 

 densamma och som äfven öfvertäcker och un- 

 danskymmer den blåa isen, h vilken blott på 

 kanten af fjällbranten framskimrade. I denna 

 visserligen majestätiska, men högst vilda och 

 ödsliga trakt, ligger säter-etablissementet Öyene, 

 hvars små hus utgöra de öfversta i Justedalen, 

 och här tillbragtes natten i en luftig hölada 



