291 



med obehindrad lUsigt öfver Slegeholts- och Lo- 

 dals-hräei iia, Lodalskaaben, samt den snö- och 

 is-niassa, som liksom bekransade öfversta kanten 

 af den höga tväibranta fjällväggen. — Tidigt 

 följande njorgon foitsatles vandringen uppför da- 

 len till en början mellan Björk och Hvit-iVl längs 

 den brusande Stj^gge-elven, h vilken måste öfver- 

 ridas, h varefter snart all träd- vegetation upphör- 

 de och endast några lågväxta Pil-arter återstodo. 

 Sedan man stigit en stund uppför, kommer man 

 Ull Styggevandet, som med skäl förtjenar denna 

 benämning, ty fulare, ödsligare och vildare om- 

 gifning har jag knappt någonsin sett; öfverallt 

 endast snömassor samt fjäll, öfvertäckta med 

 större och mindre lösa om h varandra hopade 

 stenblock, mellan hvilka knappt finnes plats till 

 strödda stånd af Poa minor ^ Juncus trifidns ^ 

 Hieracium alpinum (som i denna trakt var å^u. 

 herrskande och verkligen luxurierade i en mängd 

 former, h varibland voro några med flerbladig 

 mångblommig stjelk), Ranimculas ^lacialis och 

 några få andra, öfver och mellan dessa sten- 

 block framslingrar sig den oftast alldeles omärk- 

 bara stigen, som endast kan finnas med tillhjelp 

 af de smärre stenar, som på obestämda afstånd 

 äro uppresta. Slutligen når man högsta spetsen 

 af denna besvärliga väg, och det är här, på höj- 

 den af fjället Handspiken, 4390 fot öfver haf- 

 vet, som gränsen går mellen Justedalen i Ber- 

 gens Stift och Lom i Agershus Stift. Här öp- 

 nar sig också utsigten öfver den öfra delen af 

 Loms pastorat; och ehuru man icke ser några 

 bebj^gda ställen, så gör dock den grönska, som 

 den djupare dalen erbjuder, ett angenämt afbrott 

 mot den ödsliga nakna nejd man tillryggalagt, 

 och med glädje skyndar man nedför den vid- 



