292 



sträckta starkt sluttande snömassa, som öfver- 

 täcker hela öfversta delen af dalen. Man inträ- 

 der snart ibland Pilar och Björkar, som omglf- 

 va Sortebyttevandet, h varefter man kommer till 

 Rögnstölsvandet och några andra små kjern, 

 kring h vilka Furen åter börjar visa sig; de för- 

 sta träden häraf voro väl temligen tjocka, men 

 låga och antingen helt och hållet eller till hälf- 

 ten för vissnade. Kring Musubjtte-elven började 

 de dock antaga ett rankigare och friskare utseen- 

 de och framstodo snart som kraftiga högstam- 

 miga träd. Längs Ostraelven (densamma som 

 Naumann kallar Bräkkeelv, ett namn som i hela 

 Lom var okändt) och derefter längs Lievandet, 

 bredvid h vilket det betydliga Säter-etablissemen- 

 tet Soten ligger, fortsattes vandringen genom en 

 skogig trakt, som fortfor ända till gården Braa- 

 ten, den öfversta i Lom. — Som bergen stupa 

 brant ner mot Lievandet, var den numera myc- 

 ket begagnade ridvägen lagd temligen högt upp 

 på bergsidan, hvarifiån man njÖt en vidsträckt 

 utsigt; bland de fjälltopprtr, som här visa sig, 

 utmärkte sig i synnerhet trenne: Rivenåskullen, 

 Tunderdalskirke och Opdalskirke, h vilka höjde 

 sina sockertoppformiga mörka toppar långt öfver 

 det snö-täcke, som utbredde sig rundt omkring 

 dem. Den förstnämnda, som låg längre i vester, 

 var isolerad; de båda andra deremot, som höjde 

 sig på fjället ofvanför Soten, syntes ligga tätt 

 bredvid h varandra, och folket sade, att de åtskil- 

 jas allenast genom en smal dal; icke långt från 

 deras fot går den väg, som från Lom genom 

 Bäverdalen förer till Fortun i Lyster och som 

 ofta begagnas. Från Lievandet till Braalen följ- 

 des åter Ostraelven förbi flera Sä trär och slutli- 

 gen några husmans-platser. — Kring Braaten, 



