310 



nom förlänade kraft, att framdrifva sin åsigt i 

 strid med tidens då radande allmänna mening 

 (Il vilken sednare understöddes af så många bland 

 hade kyrkans och den vittra bildningens ypper- 

 sta), hade utstakat banan för arbetarne och sam- 

 manhållit deras krafter, till upphinnande af det 

 mål, som han fattat i sigte. Enligt den all- 

 männa föreställning, som var rådande vid Psalm- 

 boks-Komitens bildande, borde nemligen de gamla 

 andaktssångeina nästan uteslutande utbytas emot 

 njUf mera Öfverensstämmande med tidens vittra 

 bildning. Det var Wallin, som med uppoffring 

 af flera bland sina egna då högt prisade psalm- 

 försök, bevarade det bepröfvade gamla och lade 

 till denna skatt det bästa af hvad nyare skal- 

 der, och förnämligast han sjelf, i forna ndans en- 

 kelhet och renhet diktat. Sålunda verkhggjorde 

 han sin förutsägelse om det nya Psalm-verket, 

 att "det borde frambära det hehga , som ordet 

 och hjertat förestafva, likasom i ett obesmittadt 

 oflerkäril, så oblandadt ej blott af tidens bri- 

 ster, men äfven af dess maner, att menniskona- 

 turen i alla åldrar och lägen der utan möda 

 igenkänner sina ädlaste behof och lugnas eller 

 upplysas i sina ömmaste angelägenheter." 



Samtidigt med den nya Psalmbokens omar- 

 betning förekom den för Svenska kyrkan icke 

 mindre vigtiga fråga, om en ny Bibel-öfversätt- 

 ning. ifven här framstod Wallin i öppen strid 

 med det allmänna tänkesättet, jemväl inom sitt 

 eget Stånd. Redan innan Erke-Biskop Ltndeloi, 

 vid 1815 års Riksdag, gjorde framställning om 

 underdånig anhållan hos Kongl. Maj: t, att den 

 af Bibel-Kommissionen fulländade öfversättningen 

 utaf Nya Testamentet måtte stadfästas och på- 

 bjudas till offentligt bruk, hade Wallin j^ttrat 



