311 



sig mot det olämpliga, att i den gamla Bibeln 

 "göra oinskrifiiingar, afkläda allegorier och in- 

 svepa det gofla betrodda godset i ett prydligt 

 iöfverk af nj^a talesätt och vändningar '•')." Han 

 befarade att på detta sätt den ena förklaringen 

 skulle uttränga den andra och filstade särskilt 

 uppmärksamhet på vådan, att öfvergifva det gamla 

 Bibelspråket "helgadt af sin ålder, högtidligt af 

 sin kraft, sitt välljud och de mäktiga med sjelfva 

 begreppet och känslan sammangjutna intryck, 

 med hviika det, från våra spädaste år, upplyftat 

 våra hjertan och dragit till sig vår andäktiga 

 uppmärksamhet." "Rören med lätt hand" — sa- 

 de han — "eller helst rören icke dessa vörd- 

 nadsvärda tänkespråk, dessa heliga sedespråk, 

 dessa välsignade tröstespråk!" — Då icke dess- 

 mindre pluraliteten af Ståndet syntes böjd att 

 bifalla förslaget om den nya Bibel-öf v ersättnin- 

 gens antagande, uppstod Walt.in, såsom han sjelf 

 yttrade sig, 'efter fåfäng väntan, att någon an- 

 nan, någon af förtjenst eller ålder mera ansedd, 

 skulle höja sin röst i det förebragta, vigliga 

 ämnet," och afgaf sin märkliga reservation •''■). 

 Han medger der, att hvad som i den nuvarande 

 Bibel-öfversättningen finnes oriktigt, eller lågt 

 och oädelt i uttrycket, må afhjelpas, "men med 

 lättaste hand, i full öfverensstämmelse med det 

 öfriga, och så omärkligen, att man knappast be- 

 höfde offentligen kungöra det," och han erinrar 

 huru "den store LuthefyUs öfversatte ord för ord, 

 partikel för partikel, bild för bild; from och 

 varsam gick han steg för steg i de heliga skri- 

 benternas fotspår, en trogen tolk och fördristade 



*) ^Q foretal till en Biblisk historia j den 4 Juli 1814. 

 **) Den 11 Maj 1815. 



