312 



sig ej, att med dem »ga den fria hand, som 

 han med profana auktorer kunnat sig tillåta. 

 Der före är ock den Heliga Skrift lika sinrik och 

 lättläst för barn och enfaldiga, som för mogna 

 och mer odlade Christna." — Efter en mängd 

 diskussioner i ämnet, h vilka alltmer antogo en 

 polemisk nalnr och fortsattes en stor del af Riks- 

 dagen, hade Walt.in dock den tillfredsställelse, att 

 Ståndet förenade sig med honom och förslaget föll. 



Den andliga makt, med hvilken Wallin 

 var begåfvad, bevittnas bäst af det sätt, på hvil- 

 ket han genomförde Psalmbokens omarbetning, 

 och af det motstånd, hvarmed han tillbakahöll 

 det tvifvelsutan välmenta men förhastade anta- 

 gandet af en ny, efter tidens föränderliga smak 

 utförd, moderniserad omklädnad af "det lifsens 

 ord, som öfverlefver all mennisko- visdom,'" och 

 hvilken omskapelses verkan på den religiösa sin- 

 nesstämningen i allmänhet och på det innersta 

 af samhällslifvet kunnat blifva af lika oberäkne- 

 liga som vådliga följder. Att under striderna 

 för dagen hans afsigter af många blefvo miss- 

 tydda, kan ej förundra. Möjligen är dock den 

 tid icke så aflägsen, hvars omdöme bekräftar, 

 hvad en man, till genmäle på frågan af en bland 

 Waixins motståndare: "hvad stort har han då 

 utfört?" .... yttrat: "Han har, så vidt det 

 kan sägas om en dödligs verk, skänkt oss vår 

 psalmbok och räddat vår bibel." 



Att Walltn under önskan, att kunna be- 

 vara den gamla bibel-texten i dess vördnadsbju- 

 dande forndrägt, likväl ej nekat nödvändigheten 

 af sådana förbättringar i närvarande bibel-tolk- 

 ning, der oegentliga eller mindre valda uttryck 

 förekomma, är redan anmärkt och ådagalägges 

 bäst af den utaf honom sjelf bearbetade och kort 



