319 



Några ord om Wallins personlighet må 

 slutligen tilläggas för -dem, som icke känt ho- 

 nom. När han uppträdde i det offentliga, var 

 hans yttre, i hållning, anblick och stämma, af 

 fullkomligt öfverensstämmande karakter med det 

 högtidliga af hans sång och vältalighet. I stora 

 ögonblick var han ej blott högtidlig, men maje- 

 stätlig. En sådan talare-röst, som hans, lärer 

 samtiden icke erinra sig hafva hört. När ämnet 

 så fordrade, mild och beveklig, ägde den en 

 kraft att icke blott fylla hvad tempel-sal, som 

 helst, men äfven vid de tillfällen, då han — 

 såsom vid den nya Kyrkogårdens invigning, utan- 

 för hnfvudstaden — skulle yttra sig till den un- 

 der öppna himlen församlade menigheten, för- 

 lorade få eller kanske ingen af de mångtusende, 

 som omgåfvo honom, något af hans tal, ehuru 

 det ej syntes kosta honom någon Öfverdrifven 

 ansträngning. Föredrog han åter ett vältalighets- 

 stycke eller ett poem vid någon Akademisk hög- 

 tid, var hans deklamation alltid afpassad efter rum 

 och åhörare, samt konstnärsmässigt fulländad. • — 

 Hans enskilta lif var okonstladt, patriarkaliskt 

 enkelt, och för vällefnaden ägde han intet sinne. 

 Sträng arbetare, fordrade han mycket af under- 

 ordnade, men delade också gerna deras mödor. 

 Han kände djupt en vänskap, som en oförrätt. 

 Sträng ordning handhade han i det allmänna, 

 som i det enskilta. Utan ärfda egodelar och utan 

 begär efter vinning kunde han, när så fordra- 

 des, vara frikostig, och han var det ofta, ej för 

 att synas, men för att uppfylla sitt hjertas be- 

 hof att gagna. 



Erke-Biskop Wallin ingick år 1810 äkten- 

 skap med dess nu efterlemnade Enka Anna Marta 



