338 



sorgen öfver FfiiEs*s bortgång föranledde äfven 

 hans, vid ej fyllda 29 års ålder. 



Fries var till växten lång ocli mager. Ända 

 från barndomen både ban en något lutande ställ- 

 ning, en följd af bans insjunkna biöst, men oak- 

 tadt dettas naturliga svagbet var ban i bog grad 

 ibärdig, ocb uttröttade, under sina jagtfärder, mån- 

 gen starkt byggd följeslagare, samt kunde tåla att 

 slita ondt så mycket som någon annan. Genom 

 sitt ordentliga lefnadssätt bibeböU ban under 

 hela lefnaden en jemn belsa. Hans anletsdrag 

 ägde, genom det lugn ocb den vänligbet som 

 deri utgjorde det rådande uttrycket, ett synner- 

 ligt bebag. Han ägde förmågan att tänka ocb 

 arbeta bastigt ocb säkert, ocb försökte aldrig att 

 Yerka utom gränserna för sin förmåga, b vars om- 

 råde ban alltid ganska väl bedömde. Men det 

 som aldramest bidiog att främja hans företag, 

 var bans skicklighet att bedömma andra, att 

 lifva dem för sina planer ocb att sätta dem i 

 verksamhet för det ändamål der b var ocb en 

 bäst passade. Aldrig föreföll ban någon besvär- 

 lig, eburu ban ofta tog sina vänners biträde rätt 

 mycket i anspråk, men det skedde alltid så, att 

 man tyckte sig hafva arbetat af egen lust och 

 drift, ocb bans älskvärda enkla personlighet 

 gjorde, att man gerna ville visa honom en tjenst. 

 Detta blef alltid en tjenst ät vetenskapen, ty för 

 egen räkning satte han visst ingen i rörelse. 



Det var kanhända mera en förtjenst, än ett 

 fel, hos Fries, att han omfattade allt livad han 

 ville genomdrifva, med en enthusiasm, som ej 

 tillät honom att se svårigheterna. "Blott vi börja, 

 blir nog råd" var bans valspråk, men denna 



