354 



nppgifiia lillgaiigcii, sökle Arosenius länge att 

 undvika. Han använde alla krafter att afhålla 

 det och lyckades, såsom vanligt, för någon tid, 

 men utan att ställningen i någon mån förbättra- 

 des. Då det sedan blef omöjligt att undgå, föll 

 det så mycket tyngre på hans själ. Han be- 

 traktade det icke ur den vanliga synpunkten, 

 han tröstade sig icke af händelsens vanlighet, 

 han ansåg icke sina borgenärer liqviderade med 

 hans egendoms delning, han kunde aldrig upp- 

 höra att anse sig såsom den der svikit deras 

 förtroende, och han dömde denna omständighet 

 hos sig sjelf vida strängare, än han gjoit det 

 hos andra, som under hans välstånd låtit ho- 

 nom nöjas med hvad afstådd egendom kunnat 

 gifva. Oaktad t allt det deltagande, alla de om- 

 soiger som bevisades honom just af dessa bor- 

 genärer, upphörde han att visa sig ute, dömde 

 sig till ett stillasittande, innestängd t lif, och un- 

 dergräfde på detta sätt sin annars mer än van- 

 ligt starka kroppsbyggnad, genom moraliskt li- 

 dande och förändrade lefnadsvanor. 



En fond hade bli f vit donerad af Chr. Eeer- 

 STEiN, på sin tid Norrköpings fönuögnaste bor- 

 gare, för inrättande af en slöjdeskola, och denna 

 fond hade, genom åiligen tillagda intiessen, nu 

 gjort möjligt att påtänka skolans inrättande. Man 

 kan säga att hans medborgares omsorg, att bere- 

 da honom en tarflig utkomst, såsom föreståndare 

 af en sådan skola, h vartill hans vidsträckta kun- 

 skaper gjorde honom särdeles skicklig, var den 

 hufvudsakliga orsaken h vårföre skolan nu inrät- 

 tades. Arosenius utsågs till dess föreståndare 

 och tillbragte nära tvenne år, i indragen lugn 

 trefnad, vid undervisningsarbetet, h vilket han 

 med en viss förkärlek omfattade. 



