359 



hål Isa ni i lefnadssätt, åteilick Florman helsan. 

 Sedan han återvunnit sina krafter, fortfor han att 

 som Öf v er-Läkare förestå sjukvården vid ett större 

 sjukhus båda åren 1789 och 1790, samt höll 

 tiUika föreläsningar i Anatomi och Kirurgi vid 

 den provisoriska Fältskärs-skola som då för ti- 

 den i Carlskrona var inrättad. Så snart han 

 kunde med godt samvete lemna detta praktiska 

 vimmel, återvände han till Universitetet, dit 

 han återkom om våren 1790. Kort efter utgaf 

 han sin första afhandling, i form af gradual di- 

 sputation, de febre hiliosa anno iy88 n antas 

 ajfficiente j h vilken afhandling vittnade om hans 

 rena, oförvillade sätt att iakttaga och betrakta de 

 fenomen, som han hade för sig. Hans gradual- 

 disputation lemnar en kort och sann tafla öfver 

 den ifrågavarande fasansvärda farsoten; för sed- 

 naste efterverld förblifver denna lilla skrift ett 

 vigtigt bidrag till ifrågavarande epidemis histoiia. 

 Ir 1791 erhöll han af den Medicinska fakulteten 

 i Lund Diplom såsom Medicinse Doctor. 



Florman var nu kommen i den lugna ställ- 

 ning, att han åter kunde fortsätta sina anatomi- 

 ska arbeten; men försedd med en ytterst ringa 

 lön, knappast tillräcklig för de nöd torftigaste be- 

 hof, var han nödsakad att sysselsätta sig med 

 medicinsk och kirurgisk praktik, h vartill han 

 dock äfven förmåddes af sitt christliga, godhets- 

 fulla sinnelag. Han hade i Köpenhamn icke en- 

 samt riktat sina kunskaper i Anatomien, Medi- 

 cinen och Kirurgien, han hade äfven förvärfvat 

 sig grundliga kunskaper och praktisk skicklighet 

 i djurläkare-konsten. Han anlitades strängt i alla 

 dessa hänseenden och lyckades oftast i sina för- 

 sigtiga, på grundliga fysiologiska åsigter uttänkta 

 kurmetoder. Han var dock ej belåten med att 



