360 



endast biträda den enskilde. Han började redan 

 vid denna tid att undervisa i Veteri när- veten- 

 skapen och utgaf flera förträffliga, populära skrif- 

 ter i densamma, mycket olika de föga innehålls- 

 rika, antingen på skolastik eller på traditionella 

 földomar fotade skiifter i denna väg, som voro 

 då för tiden på vårt språk tillgängliga. På sam- 

 ma gång hade Florman inrättat sig en egen ana- 

 tomi-sal för fortsättandet af sina zootomiska ar- 

 beten. Öfver sina dissectioner förde han full- 

 ständiga anteckningar, vittnande om hans oför- 

 trutna flit, förfärdigade förträffliga preparater 

 och uppsatte talrika större och mindre skelet- 

 ter, under det han å den andra sidan med 

 än störie ifver skötte den egentliga anatomi- 

 salen, der han på ett så hedrande sätt bidrog 

 att väcka håg för studium af menniskans ana- 

 tomi. Professor Barfoth, redan ålderstigen och 

 sjuklig, öfverlemnade snart sagdt uteslutande åt 

 Fi.ORMAN att uppiätthålla den Anatomiska pro- 

 fessionen, så att icke allenast Flormän ansågs 

 som sjelfskrifven efterträdare, utan äfven såsom 

 redan de facto Professor i saken. Detta förhål- 

 lande ålade Flormans samvetsgrannhet, att ännu, 

 innan han inträdde bland Professorernes antal, 

 ytterligare inhämta kännedom om de arbets- och 

 undervisnings-methoder, som i Anatomiska vägen 

 voro införde i den berömde Walthers skola i 

 Berlin och Meckels i Halle, h vilkas verldsbe- 

 kanta rika museer han äfven med brinnande 

 längtan önskade lära känna. Oaktadt Flormans 

 sällsynta oegennytta, hade dock tacksamheten 

 bland de många han biträdt som Läkare, och 

 inkomsten af utgifna, med synnerlig välbevågen- 

 het af publiken mottagna skrifter beredt honom 

 ett öfverskott öfver de dagliga behofven, genom 



