364 



de icke Florman; för sällskaper och nöjen hade 

 han ingen tid. Under allt detta undergräfdes 

 småningom hans redan svaga helsa. Hade han 

 emellanåt tagit sig ledighet, förstrött sig genom 

 resor, genom bad- eller brunnskurer, så hade 

 hans kroppskrafter troligen längre bistått honom; 

 men till dessa utvägar hade han ej lust, ej 

 beslutsamhet. Han litade i stället på sitt i öfrigt 

 ordentliga dietetiska , lugna lefnadssätt. Genom 

 detta höll han krafterne visserligen i ett slags 

 jemvigt, men äfven denna afbröts understundom 

 af svårare sjukdomar. Redan vid medlet af sin 

 lefnad förlorade han till betydlig del höiseln; detta 

 var särdeles påkostande för en man i hans ställ- 

 ning, som dagligen hade att tala med så många 

 lärjungar och sjuka. Hans arbeten på den kalla Ana- 

 tomi-salen måste också efter denna tid något in- 

 skränkas. Han fortfor dock länge att dagligen pre- 

 parera till föreläsningarne, att undervisa vid öf- 

 ningarne och att efterse dissectionerne. Hans fö- 

 reläsningar utmärkte sig för klarhet och nog- 

 grannhet. Osteologien omfattade han med ett 

 öfver vägande intresse, och uppmuntrade de stu- 

 derande, att genom ett omsorgsfullt studium af 

 benbyggnaden lägga en säker grund för det öf- 

 riga. Hans handbok, som ännu allmänt begagnas 

 vid alla tre medicinska läroverken, visar efter- 

 kommande, huru sjelfständigt, utförligt och väl 

 han visste af handla detta ämne. 



Han hade en sällsynt afsky för all slags 

 planlöshet i studier. Då han märkte att en eller 

 annan af lärjungarne slarfaktigt studerade sin 

 Anatomi, eller utan ordentlighet upptog sina par- 

 tier, så blef han ledsen och ängslig, aldrig ond. 

 Sitt missnöje i mindre grad gaf han tillkänna 

 genom skämt, som ehuru vänligen framstäldt, 



