är- 

 lighet kiHioa (ifvergå de förra, hvilka vanligen 

 hafVa procenten större. 



Beträffande åter näringsgrenarne, af hvilka 

 invånarne hemta deras förnämsta uppehälle, sä 

 torde man med hänseende till dem kunna indela 

 Sveriges städer i handlande, manufakturidkande, 

 handtverkande, både handtverkande och fiskeri- 

 idkande, samt åkerbrnkande. Uti de flesta stä- 

 der äro likväl dessa olika näringar så samman- 

 blandade, att det blir svårt på många ställen 

 att urskilja hvilken bör anses för den hufvud- 

 sakligaste, således äfven att bestämma inflytandet, 

 som den kan hafva på mortaliteten. Dock skall 

 jag här söka att framdraga dem, i hvilka den ena 

 eller andra har största öfvervigten, för att, om 

 möjligt, komma till något resultat. 



Ibland städer, som- mera uteslutande idka 

 handel och sjöfart, äro Götheborg, Malmö och 

 Gefle de förnämsta. De äro tillika Sveriges folk- 

 rikare städer, och invånarne uppgingo år 184-5 

 ifrån 23,383 i den första till 8,688 i den sist- 

 nämnda. Dödligheten hos barn under tre år va- 

 rierar emellan 30,03 och 26,00 pr., men är störst 

 i Gelle, som har minsta folkmängden och hvil- 

 kens handel icke torde kunna anses vara lifligare 

 än Malmös, der den åter är mycket inskränktare 

 än i Götheborg, Sveriges största handelsstad. Vore 

 man berättigad, att af sä få ställens inbördes för- 

 hållande draga någon slutsats, så skulle man vara 

 benägen tro, att handeln bidrog att minska död- 

 ligheten hos späda barn genom den välmåga, som 

 den alstrar. Deremot talar likväl den omstän- 

 digheten, att uti dessa tre städer dödsprocenten 

 i allmänhet är ganska hög, äfvensom att den är 

 högre i Götheborg än i Malmö. 



