450 



Är 1810 företog Wahlenberg sin Fjerde och sista 

 Lappska Resa, den till Umeå Lappmark, egent- 

 ligast för att bestämma klimatet och Växternas förhål- 

 landen i geografiskt hänseende. Han hade härtill af 

 Kongl. Vetenskaps-Akademien erhållit ett penning-under- 

 stöd (150 R:dr B:ko), och afreste ifrån Upsala i början 

 af Juni till Rikets nordligare Landskap, genom Uppland, 

 Gestrikland, Helsingland, Ångermanland, Westerbotten till 

 Umeå och sedan in uti Umeå-Lappmark allt intill dess 

 högre Fjell-trakter, allestädes undersökande Jord-Tem- 

 peraturen och anställande iakttagelser om Växternas nord- 

 ligare och sydligare gränser. Han fann under denna 

 resa, att jord-temperaturen i norra Sverige blef allt 

 lägre, att sydligare väster med detsamma förminskades 

 i antal, och att t. ex. redan i Gestrikland vid Dal- 

 Elfvens utlopp, och med Ekens upphörande straxt norr 

 om Gefle på holmarna i Tostebo-å, försvann en ansenlig 

 mängd gf sydligare växter, men endast få nordligare 

 tillkommo, hvarföre också vegetationen i Norrland är 

 så enformig och fattig, och det är först inom Lapp- 

 markerna, som Fjell-Växterna begynna visa sig. Han 

 anmärker, att man kan aldrig finna en mera ordentligt 

 aftagande vegetation än under en resa uppefter Norr- 

 bottens kust. Han iakttog, att under en resa ifrån 

 Upsala till Lappmarken förlorar man hvarannan Växt ur 

 sigte, men får endast hvar femte ny, ehuru förändrin- 

 gen sker gradvis. 



Wahlenberg inkom uti Umeå-Lappmark vid Lyck- 

 sele, hvarest han granskade Skogs-Växterna och de tal- 

 rika Pi7-Arterna, ibland hvilka han upptäckte den nya 

 Salix versifolia, och flera sällsyntare Moss-kriQT t. 

 ex. Neckera oligocarpa Bruch. (iV. pumila Wahlenb., 

 non Hedw.). Derefter begaf han sig till Gransele och 

 Sorsele, öfver sjön Stora Vindelen till Gillesnöle och till 

 Fjellet Givorten, hvilket noggrant undersöktes. Här till- 

 kännagaf Cassiope hypnoides, att detta Fjell uppnådde 



