455 



i veden blifver försvagad; de kunna ej framalstra yp- 

 pigare blad och blommor; fröen blifva ofta fina säsom 

 pulfver, och kärn-frukterna t. ex. Hägg, Rönn och 

 Törnrosor [Rosa cinnamomea) utbilda ej frön. Ör- 

 terna (den ettåriga Vegetationen) uppväxa hastigt till 

 betydlig storlek, och Gräsen ernå en ansenlig höjd 

 pa korrt tid, men Vegetationen är förhastad, vatten- 

 aklig, i saknad af kraftigare bestånds-delar. Växterna 

 bilda här inga mjölhaltiga rötter och frön, men Hjor- 

 tronen [Rahus Cham(emorus), »de mest närande af alla 

 bär», mogna ännu nära snö-gränsen. Endast de nöd- 

 vändigaste växt-ämnen alstras hos de Lappska Väx- 

 terna, hos hvilka saknas alla hettande Oljor, Hart- 

 zer och nerfdöfvaiide ämnen. 



De Nafvel-Iika Lafvarna {Lichenes umhilicati) 

 växa bäst vid den låga temperaturen i dessa högre 

 trakter, arter af Umhilicaria, hvilkas täta väfnad är 

 afpassad för en långsam och jemn vegetation, den enda, 

 som förmår utbilda kraftigare växt-ämnen. Här beklä- 

 das klipporna alltså af de mest närande Lafvar, sam- 

 mansatta af stärkelse- och lim-ämnen- Umhilicaria 

 proboscidea, cylindrica och hyperborea jemle Islands- 

 Lafven [Cetraria islandica), och de större och mera 

 närande Algerna äro ymniga vid Nordhafvets strän- 

 der. Waulenberg erinrar derom, att dessa ofullkomli- 

 gare växter uppfylla alltså i Lappland en högre be- 

 stämmelse än de fullkomligare dcrstädes kunna göra, 

 och han anmärker slutligen: »Träd-arterna föda de var- 

 maste länder med sina frukter, örterna lerana de tem- 

 perade både ätliga frön och rötter, men i kallaste nor- 

 den förvandlas mossan till ett närings-ämne. Se der 

 Vegetationens sista förädling vid yttersta gränsen för 

 naturen». 



Wamlknbkiig önskade nu att fä besöka det mel- 

 lersta Europas alper för att jcmföia desamma mod 



