488 



utgå i årlig lön till en Amanuens vid Upsala Akademins 

 Natural-Kabinett och botaniska Trädgård. 



Den af Profrr Palmblad meddelade underrättelse 

 om Wahlenberg's sista sjukdom och död är följande: 

 Under sina fordna berg-vandringar hade Wahleinberg 

 förkylt den ena foten, hvarefter någon svaghet qvar- 

 blef uti densamma. — Ar 1845 angreps en tå på 

 denna fot af frost-skada, hvaraf olägenhet fortfor till 

 år 1850, då Wahlenberg ansåg åkomman botad, men 

 vid slutet af år 1850 visade sig tecken till lamhet i 

 samma tå. Afven hälen började blifva lidande, och 

 gangrenösa sprickor uppkommo i densamma i Febr. '1851. 

 Wahlenberg använde häremot endast en ned-doppning 

 af hälen i vatten, hvarefter han lade benet emot sol- 

 skenet och fann deraf någon lättnad, men åkomman 

 spred sig högre upp åt benet. Nu försvann mat-lusten, 

 och han ville ej taga någon föda, eller begagna några 

 läke-medel. Då döds-stunden nalkades vände han än 

 en gång sina ögon till sin bok-samling, och med full 

 sans och lugn uppgaf han derefter sin ande d. 22 

 Mars 1851. 



Wahlenberg var ogift. Aflägse slägtingar af hans namn 

 lefva i Nerike och i Wermland. Vid hans begrafning d. 

 2 April 1851 utdelades ett i den Studerande Werm- 

 ländska Nationens namn författadt Sorge-qväde *), och 



*) Ät Göran Wahlenberg's iMinne vid hans graf den 2 April 

 1851. Af Wermlands Nation. — (Upsala Wahlström & 

 C. — 1851. — Fol. 4 SS.). 



Han satt hvar Maj, vid foten af Linné, 



Och tydde blomstren för ett yngre slägte: 



Ej högre ära kunde honom ske, 



Än om till Mästarns bröst hans hufvud räckte. 



Dit såg han opp, — och när han se'n gick ut 

 Bland solens döttrar i den unga våren, 

 På vandringen, från början och till slut. 

 Han följde strängt sin mästare i spåren. 



