498 



djup högaktning, och han yttrade sig alllid om v. Buch 

 med uttryck af en innerlig känsla af förbindelse och 

 tacksamhet. Det är ock denne lärde, hvilken Wahlen- 

 BERG i sina efterlemnade anteckningar benämner »sin 

 störste välgörare», i anseende till vidden och värdet af 

 de användbara kunskaper, hvilka han inhämtat genom 

 det lärorika umgänget med honom. 



Den största och nästan enda beskyddare, hvilken 

 Waiilenberg egt var Förste Ärchiatern D:r Pehr v. 

 Afzelius, hvilken utverkade den åt Wahlenberg sent 

 gifna Professors-titeln samt förordnandet att ega säte och 

 stämma i Medicinska Fakulteten med föreläsnings- och 

 examens-skyldighet. Också hade Wahlenberg städse ett 

 fullt förtroende till v. Afzelius, och då Wahlenberg nå- 

 gon gång talade om honom, så beklagade han dervid 

 alltid, att v. Afzelius ej kunde öfvertalas att åtmin- 

 stone åt efterverlden skänka sina handskrifna medi- 

 cinska föreläsningar, om hvilka Wahlenberg yttrade, att 

 i praktiskt hänseende kunde i värde intet utgifvet me- 

 dicinskt arbete med dem jemföras. 



Derjemte erkände Wahlenberg alltid med tack- 

 samhet det stöd och den välvilja, som Professor P. F. 

 AuRiviLLius städse tilldelade honom under den tid, då 

 Wahlenberg innehade Adjunkts-befattningen vid Kongl. 

 Vetenskaps-Societeten i Upsala. 



Af Wahlenberg finnes ett af Prof. Sandberg må- 

 ladt porträtt, hvarraed Wahlenberg likväl ej var full- 

 komligt nöjd i anseende till hår-klädseln, i hvilken 

 han ej igenkände sitt vackra brunlockiga hår. Han 

 tillägger, att man för öfrigt ej kan klaga öfver porträt- 

 tets olikhet, nemligen »i mindre upprymdt eller icke 

 mediterande tillstånd». Troligen är det detta porträtt, 

 som blifvit begagnadt i Gallerie af utmärkta Sven- 

 ska Män, hvarest Wahlenberg finnes hthografierad af 

 Cardon, dock enligt mångas -omdöme ej väl träffad. 

 Wahlenberg omnämner derjemte, att en tysk resande 



