508 



sen. Hans förtjenster af undervisningsverket äro mycket 

 stora. Med utmärkta kunskaper, stort nit och en all- 

 deles ovanlig skicklighet och kraft i undervisningen var 

 han en af vårt lands förträffligaste skollärare. Såsom 

 deltagande i stiftsstyrelsen var han vaksam, oförtruten, 

 en trofast och god medhjelpare åt den åldrige fadren. 

 Han tillvann sig derigenom odelad aktning och tillgif- 

 venhet af stiftets presterskap. Detta kallade honom, när 

 fadren afsomnade år 1818, nästan enhälligt till sin bi- 

 skop, hvartill han ock af Konungen samma år utnämndes. 

 Angående hans biskopsverksamhet må anföras hvad en 

 fullt trovärdig och af ingen jäfvad domare sagt: »såsom 

 styresman af sitt stift och vårdare af dess läroverk blef 

 WiNGÅRD af få svenska biskopar upphunnen, af ännu 

 färre, om ens af någon, öfverträffad. Med den nog- 

 grannaste uppmärksamhet och den sorgfälligaste omvård- 

 nad omfattade han alla de till hans embetsförvaltning 

 hörande angelägenheter, det religiösa och sedliga lifvets 

 utveckling, den vetenskapliga bildningens fortgång vid 

 läroverket, folkundervisningen, fattigförsörjningen o. s. v. 

 Alla prester och lärare inom stiftet kände han noga, 

 följde deras tjenstgöring med en aldrig tröttnande upp- 

 märksamhet, umgicks med dem på ett sätt, som för- 

 enade förmannens allvar och värdighet med embetsbro- 

 drens vänlighet och hjertlighet, och utvidgade genom 

 ofta företagna embetsresor sin bekantskap med dem och 

 med församlingarnes tillstånd». Afven på läroverken ut- 

 öfvade han det mest välgörande inflytande; »för lärjun- 

 garne förblef han hvad han varit som lärare, en fader- 

 1ig vän, som uppmuntrade och belönade deras flit, gladde 

 sig åt deras framsteg och afhjelpte deras behof genom 

 ofta betydliga understöd, hvilka ej sällan fortforo äfven 

 efter deras afgång till universitetet *)». Denna skildring 



*'] Personalier öfver framlidne Erkebiskop af Wingåhd, bifo- 

 gade den vid hans jordfästning hällna likpredikan. 



