509 



nt' biskopen i Göteborg iir ock en skildring af Wingård 

 säsom erkebiskop. lian blef delta efter den oförgätbge 

 Wallin år 1839, sedan han redan under nästföregående 

 erkebiskopsledighct haft rum å förslaget och mycket 

 varit i fråga till embetels erhållande. Huru troget och 

 oförtrutet han som biskop och erkebiskop uppfyllde de 

 många särskilta oflentliga och enskilta åligganden, som 

 honom tillhörde, ådagalägges af en dagbok, hvilken han 

 började föra i och med detsamma han tillträdde biskops- 

 tjensten i Göteborg, och hvilken han fortsatte till de 

 sista veckorna af sin lefnad. Han antecknade deri allt 

 som i hans embetsmannalif förekom, huru han det an- 

 såg, och hvad han dervid tillgjorde. Han antecknade 

 det kort, men troget och ärligt, så att han i anteck- 

 ningarne hade en förträfllig ledning för sitt minne och 

 för de tillgöranden, som en annan gång kunde komma 

 i fråga. Anteckningarne genomlysas ock af den omiss- 

 känneiigaste fromhet, af den djupaste undergifvenhet för 

 gudomlig anordning, af obroltslig trohet mot konung och 

 konungahus, af den varmaste kärlek till fäderneslandet 

 och allt deri godt och vackert. De återspegla det äd- 

 laste sinne och den största embetsmannaduglighet. Jemte 

 det att Wingård såsom biskop ådagalade denna i alla 

 silt embetes särskiltheter, hade han ock den djupa blick 

 i kyrkans allmänna väsende, den vidsträckta öfversigt af 

 dess fordringar och den stora fasthet och kraft i sina 

 kyrkliga åsigter, att han kunde vara kyrkan i det hela 

 till utomordentligt stort gagn, att han kunde tillgodose 

 dess behof, afvärja dess faror, och, när det gällde, föra 

 dess talan med stort mannamod, samt sålunda för den- 

 samma vara en inflytelserik målsman och försvarare. 

 Såsom sådan aktades och ärades han af hela det sven- 

 ska preslerskapet. Han var luthersk-evangelisk tro 

 osvikligt lillgifven; han ansåg denna hafva fått ett skönt 

 och riktigt uttryck i den svenska kyrkan, och derföre 

 fasthängde ock hans hjerta vid denna, och han ville 



