32 



foglar, skilde i\'\n de ställen, hvaresL de vaiill- 

 gen finnas. — År 18)8 fanns Fri n gilla doinestica 

 ej nordligare utmed Muonio och Torneå elf än 

 vid Matarängi (66^° N, L.), men andra år skall 

 den träffas vid 67° 40' lat (enl. v. Wpjgfit Jäg. Förb. 

 tidskr. 1832). Fr. inontana fanns näinde år ej 

 en gäng vid Matarängi, och säkert ej nordligare; 

 men vissa år skall den finnas ända upp till Ma- 

 uno, straxt norr om Enontekjs, vid 684^" Lat. 

 Båda arterna kallas i dessa trakter koriiljafvar, 

 och äro ganska väl bekanta för invånarne, på 

 h vilkas -korngröda de göra Jjetjdlig skada. Sedan 

 de en gång infunnit sig, sades de fortplanta sig 

 der och qvarblifva, tills de efter ett eller flera 

 års förlopp återförsvinna; troligtvis omkounna de 

 af köld och svält under vintern. I detta fall 

 tyckes orsaken till flyttningen vara en drift hos 

 fogeln sjelf, att utvandra och sprida sig utom grän- 

 serna af sitt egentliga område. Möjligtvis kan 

 man på samma sätt anse förekommandet af Al- 

 cedo Ispida i Skåne och i norra delen af Tj^sk- 

 land. Men vid andra tillfälleji, då foglar träffas 

 utom sina vanliga gränser, synes det som or- 

 saken vore helt annan. Oftast torde enskilta 

 individer, eller hela flockar, under flyttningsti- 

 den blifva af yttre orsaker (storm ?• ovanlig vä- 

 derlek? rofibglar?) drifne från sin kosa, och det 

 ser ut som de, då de en gång komiait till en 

 trakt hvarest de ej mera finna sig hemmastadde, 

 alldeles förlorade inflytelsen af de band, hvilka 

 vanligen hålla dem inom gränserna af artens 

 hemland, så att de irra omkring utan att qvar- 

 stadna inom någon viss trakt under fortplantnings- 

 tiden och förvilla sig allt längre bort, tills de 

 kanhända slutligen omkomma på orter, som äro 

 vida aflägsne från deras ursprungliga hem. 5*åsom 



ex- 



