35 



små formskiliiacler, t. ex. pannans och hjessans 

 olika höjd, någon liten skillnad i kroppsstorleken, 

 vingavnes och tarsernes längd, näbbens storlek m. 

 m. — En del af dessa äro väl rent individuella; 

 men man behöfver ej länge sysselsätta sig med 

 undersökningen deraf, förr än man finner dylika 

 små formskiinader vara temligen konstanta emel- 

 lan individer från olika trakter. Det är i syn- 

 nerhet ]3laud vattenfoolarne som dessa skillnader 



o 

 ofta träffas. 



Att för hvarje sådan obetydlig olikhet, utan 

 vidare grunder, antaga artskillnad, är att in ex- 

 tenso gå in j^å den åsigt som Brehm yrkat, och 

 ifall den med konseqvens och behörig undersök- 

 ning genomföres, så sker det, vi upprepa detta, 

 till sann vetenskaplig nytta. Jag anser dock ej 

 denna rigtning för undersökningen vara den önsk- 

 värdaste, emedan man derigenom mångdubblar 

 antalet af arter . och artnamn, och dermed enskilt- 

 heterna i vetenskapen. Utan tvifvel måste man 

 anse en mängd små, men konstanta formskillna- 

 der hafva ett fysiologiskt värde, af ungefär lika 

 rang med de nyssnämda klimatiska färgvariete- 

 terne. Det är bekant, att bland djuren sker par- 

 ningen ofta, kanske oftast, mellan S3'skon, eller 

 dem som finnas närmast tillhopa i samma flock 

 eller trakt. Det är alltså högst sannolikt, att in- 

 dividuella formförhållanden inom en slägt kunna, 

 under flera genera tionar, ej blott bibehållas och 

 bli konstanta, utan till och med vidare utvecklas 

 genom andra yttre inflytelser än klimatet, t. ex, 

 genom födan på en viss ort, och att således en 

 hel series af konstanta varieteter finnas inom 

 gränserna för hvarje art, eller med andra ord: 

 hafva samma ursprung. I alla händelser anse vi 

 hypotesen: att färg och formvarieteterne äro re- 



