50 



eller blott visar sig under fljttiiingstiden, men 

 genom en jemförelse mellan exemplar derifrån 

 med våra nordliga, slutar jag, att åtminstone en 

 del qvarstadna ■■'). Tem^hnck nämner ej yid livil- 

 ken årstid han sett de svarthufvade exemplaren 

 i Belgien och på N. V. Tyska kusten; men i 

 Isis 1837 omtalar Br.ehm denna fogel (hvaraf 

 han till ocli med urskiljer flera suLspecies) såsom 

 högst sällsynt förekommande i Sachsen, under 

 flyttningen vår och höst. Han hade skjutit en 

 d. 11 Maj, hvilket temligen väl träffar in med 

 dess ankomst till jNorrige. Dessa äro de enda un- 

 derrättelser jag kunnat samla om denna fogels 

 flyttningsväg, men för att underlätta forskningen 

 derefter, skall jag nedanföre lemna en karakteri- 

 stik af alla de varieteter af M. flava som jag haft 

 tillfälle att se. Då fogeln vid ankomsten till Chri- 

 stiania har sin fulla sommardrägt, utan lemning 

 af vinterdrägten, hör den redan länge förut kun- 

 na väl igenkännas. 



För många år tillbaka erhöll jag i href från 

 frajnl. Professor B. Fries följande underrättelser 

 om Gulärlorna i norden, hvilka han hade obser- 

 verat på sin resa dit år 1821: 



"Vid Luleå sågs Gulärlan d. 10 Maj, på sän- 

 ka ängar." . . . "\id Juckasjärvi hade den ägg 

 d. 25 Juni. Boet liknade det af M. flava i Skåne, 

 men inneköU renhår och nöthår i stället för ta- 

 gel. I ett bo sågs 7, uti ett 6, annars 5 ägg." 



*) Jemf. Bkuch: Isis 1832 p. 1106, som bevisar att 

 M. Feldeggi ej är skild art från Jlava. Båda finnas 

 tillhopa i Dalmatien "im Friihlinge und Fiiihsom- 

 mer/' S iN:o 8 är antingen den engelska varieteten 

 eller ett ex. i vinterdrägt; N:o 9 är den vanliga M. 

 flava. 



