51 



Då det sedan blifvit upplyst, att vid Luleå fin- 

 nas endast Gulärlor af nordiska racen, skulle man 

 af denna uppgift kunna sluta, att den kommer 

 tidigare öfver Finland än öfver JVorrige. 



Temminck (Manuel 3 p. 181; och 4 p. 183 

 och 622), Keyserling och Blåsius m. fl. nyare 

 författare, anse med Gloger de svarthufvade ra- 

 cerne för blotta färg varieteter af M. flava, och 

 jag- anser detta vara något som ej kan hetviflas. 

 Men huru dessa samma författare kunna med 

 GouLD etc. uppställa den engelska varieteten så- 

 som skild art, blir mig ej tydligt; åtminstone kan 

 jag ej upptäcka någon annan olikhet än hufvu- 

 dets färg, som^ hos den engelska, öm sommaren 

 förbiifver nästan sådan som om vintern, hvar- 

 emot den hos de öfrige mer eller mindre förän- 

 dras. Denna utgör således blott ena ytterlighe- 

 ten af klimatiska varieteter ■■'■). Möjligtvis torde 

 detta åtskiljande grunda sig på Pali.as's beskrif- 

 ning af "M. campestris" (Zoogr. 1 p. 504) från de 

 sydliga steppläuderne i Siberien och Ryssland, 

 hvars lefnadssätt beskrifves såsom högst olika med 

 Gulärlans, och som anses synonym med den en- 

 gelska varieteten. Jag känner ej M. campestris, 

 men torde böra nämna, att Pallas i sin beskrif- 

 ning anför åtskdligt, som ej passar på den en- 

 gelska, eller någon af de mig bekanta varieteter- 

 na, nemligen: "tibialia integra^' (dermed menar 

 P. alltid tarsens framsida); "Remiges 11 — 15 emar- 

 ginatae." Orden: "rem. autepenuitima producta, 

 subacuta" skulle kunna tydas på M. flava. De få 

 angifne dimensionerne öfverensstämma fullkomligt 

 med den: en bakklo af "5 lineer" (10 millira.) är 



*) Jemf. noten å foreg. sida. 



