74 



Natroiiet och saltenia utdrogos färglösa med 

 vatten och den olösta oxiden vägde glödgad 

 0.104 gr. 



Den genomgångna alkaliska vätskan blanda- 

 des med en liten qvantitet vätesvafladt svafvel- 

 ammonium, för att erfara om någon återstod af 

 nickel kunde finnas deri. Blandningens gula färg 

 begynte om en stund draga åt brunaktigt. Den 

 afdunstades i vattenbad till torrhet, hvarefter den 

 vid återupplösning i vatten lemnade en ringa 

 återstod af svafvelmetall, som, efter tvättning, 

 löstes i kungsvatten, fälldes derur med kalihy- 

 drat och lemnade 0.00375 gr. glödgad nickel- 

 oxid, hvari för blåsrör ett ringa spår af kobolt- 

 oxid gaf sig tillkänna. 



Vid andra försök på nickeloxid, utdragen ur 

 denna malm, hade jag funnit, att, då den med 

 kolsyradt na tron reducerades på kol för blåsrör, 

 kunde ett svagt, dock tydligt spår af zinkrök er- 

 hållas på kolet. Detta föranledde mig till en 

 kedja af försök öfver nickeloxidens och zinkoxi- 

 dens qvantitativa åtskiljande, h varvid det bästa, 

 som jag lyckades linna , var att med kol reducera 

 den blandade oxiden vid en så hög. temperatur, 

 att zinken af hettan förjagas. De omständigheter, 

 som dervid äro att iakttaga, skola längre ned 

 särskilt anföras. 



Till ett sådant prof användes de med kol- 

 syradt na tron afskilda 0.104 gr. oxid, hvilka lik- 

 väl, efter undergåendet af detta prof, erhöllos till 

 vigt så nära fullkomligt åter, att zinkhalten icke 

 kan anses för mer än ett ovägbart spår. ' 



Denna oxid löstes derefter i salpetersyra och 

 afdunstades i vattenbad till torrhet, hvarefter åter- 

 stoden behandlades med kaustik ammoniak, som 

 icke löste en ringa hvit återstod, hvilken under 



